136 



Dette sidste maatte jeg, efter mine Undersøgelser i Naturen 

 og i Literaturen ikke blot betvivle, men bestemt benægte, og 

 jeg angav i korte Træk mine Grunde derfor. Disse kan det 

 neppe være hensigtsmæssigt her at gjentage. da de i alt væsen- 

 ligt gaa ud paa den samme Opfattelse, der i den nyeste Tid 

 gjentagne Gange er hævdet i Cand. jur. Joh. Steenstrup's 

 »Studier over Kong Valdemars Jordebog« 1874 og i Bibliotheks- 

 assistent C. F. Bricka's i Historisk Tidsskrift, fjerde Række, 2. 

 B., 1872, givne Anmeldelse af "De glubende Dyrs Undergang i 

 Nørrejylland af E. Erslev« 1871). — 



2. 



Hovedet og Knoklerne af en Vildorne {Sus scrofa unn.) fra 

 Stenalderen med lægte Benar efter et Skud med Flintskyts, 

 og med flere, skarpe Flintskjærve indvoxne i Ben- 

 massen m. m. (se Tavle IV.). 



Fra danske Moser har jeg tidligere her i Selskabet forelagt 

 saadanne Minder efter Flintjagtredskabernes Brug og frem- 

 stillet, hvorledes den Art af Vidnesbyrd om Samtidighed mellem 

 tidligere Beboere og visse Led af Faunaen kunde hjælpe til et 

 sikkrere Grundlag for Forskningen af ældre Kultur- og Natur- 

 tilstande. To saadanne Vidnesbyrd ere nærmere omtalte og af- 

 bildede i Selskabets Oversigter for 1870, S. 105 — 114 og (fr. 

 resumé) p. 14 — 20 med Tavle Hi. 



I begge disse Tilfælde var det Knokler af Kronhjorten, 

 der havde de indvoxne eller af Benmassen omhyllede Flintskjærve. 



Det nærværende tredie Exempel herpaa frembyder en Vild- 

 orne fra en Mose, tilhørende Gaarden Aldersro i det nord- 

 østlige Sjælland, tæt ved Værslev Station. Da Ejeren af denne 

 Gaard, Hr. Proprietær C. F. Lund, der ved flere Lejligheder 

 har vist Museet og mig særlig Interesse ved at varetage Ind- 

 sendelsen af jordfundne Knokler, i denne Forsommer (1879) 



