141 



stammer, saml over Hetydninycn af de lormenllige Vidnes- 

 byrd for denne Samtidighed; 

 c) at i hele Stridsspørgsmaalet om Menneskets Ælde — eller 

 set fra en anden Side, om visse forsvundne Dyreformers 

 ringe geologiske Alder — afgive slige indvoxne Rester Vid- 

 nesbyrd af en egen Art, og have en saa meget større Betyd- 

 ning, som de aabenbart ere sikrere end mange af de 

 andre, man har benyttet, og maaske end dem alle; hvortil 

 kommer, al de istedetfor at være sjeldnere, synes at maatte 

 vise sig, naar man først er tilbørlig opmærksom paa dem, at 

 være desto hyppigere, jo mindre kraftige Jaglvaaben Tiden 

 har været i Besiddelse af, del vil sige: jo flere Beskadigelser 

 uden paafølgende Drab de ældre Tiders Forfølgelser nød- 

 vendigvis maa have paaført Dyrene. 



Tillæg. 



Takken af el Elsdyr (Cervus alces unn.)^ tilsyneladende 

 gjennemskudt af en BeHpil(?). 



Naar de el Dyr i levende Live bibragte Mærker af Menne- 

 skets Forfølgelser, uden at Dyret er bukket under for disse, 

 have- efter min Opfattelse saa stor en Vægt som Vidnesbyrd om 

 •Samtidighed, er det en Selvfølge, at jeg ikke her kan lade 

 uomtalt et særegent Forhold ved en Elsdyrtak, hvilket idet- 

 mindste tilsyneladende bærer Præget af at have den ovennævnte 

 Oprindelse, og som, saafremt min Tydning maatte være rigtig, 

 kan give et særligt Bidrag til Afgjørelseii af det Spørgsmaal, 

 om Elsdyret her i Landet har levet i en saa sen Tid, at det har 

 været samtidigt med Landels ældste Befolkning, Stenalderens Folk. 



Den ingenlunde sjældne Forekomst af Elsdyrets Skeletter 

 og navnlig især af dets store Takker i vore Tørvdannelsers 

 ældre eller nedre Lag havde en Tidlang gjort os mest fortrolige 

 med den Forestilling, at Elsdyret maaske havde levet temmelig 



