194 



gjøre Lund en Tjeneste ved oftere at trænge ind paa ham med Op- 

 fordringer til at opgive sit vante Liv; jeg tvivler just ikke paa, 

 at hans Helbred vilde have taalt en Omplantning til Sydeuropa; 

 men hans HJærte hang fast til de Egne, hvor han i mange Aar 

 havde udviklet en stor og betydningsfuld videnskabelig Virk- 

 somhed, og hvis Natur og Klima i høj Grad tiltalte ham, og 

 paa den anden Side var han lidt efter lidt ved det afsondrede 

 Liv i Lagoa Santa bleven saa fremmed for de under hans lange 

 Fraværelse i saa mange Henseender forandrede Forhold i Europa 

 og Hjemmet, at en Tilbagevenden til dem neppe vilde have 

 skaffet ham nogen varig Tilfredshed. Trods al Ulighed i mange 

 andre Henseender gik det for saa vidt ham lige som Humboldts 

 Ungdoms-Rejsefælle, Aimé Bonpland, der jo heller ikke, da han 

 blev fri for sit tvungne Ophold i Paraguay, kunde beslutte sig til 

 at vende tilbage til Europa. 



I den anden Halvdel af September 1862 mistede Lund sin 

 mangeaarige Husfælle, P.A.Brandt. Denne trofaste Vens Død 

 var ikke blot en stor Hjertesorg for Lund, men medførte ogsaa 

 andre Savn, som det var vanskeligt nok at faa afhjulpne; thi 

 meget af den Gjerning, som Brandt havde havt at udføre, krævede 

 den fuldstændige Kundskab til Dansk, hvilken han, som født 

 Nordmand, havde besiddet. Da Lund derfor i et Brev af 4. Ok- 

 tober underrettede mig om sit Tab, skrev han tillige, at han 

 helst ønskede at faa den ledige Plads udfyldt med en ung 

 Dansk, og især med en ung Botaniker, som tillige kunde faa 

 Udbylte for sine Studier af den megen Fritid, hans Kald i Lunds 

 Hus vilde levne ham; og han anmodede mig, som bedre end 

 nogen anden kjendte Forholdene, jo før jo heller at faa Sagen 

 bragt til Udførelse. Men da Lund meget godt kjendte den Til- 

 trækning, som BrasiUens skjønne Natur havde for mig, gjorde 

 han tillige i Slutningen af sit Brev mig selv det Forslag at komme 

 over til ham. « Jeg maa derfor«, skriver han, »udtale mig og bevidne 

 dem, at, fraseet min ovenomtalte Anskuelse og min Frygt for, at de 

 Tilbud, jeg kan gjøre Dem, der forøvrigt i saa Fald ei vilde ind- 



