200 



endelig en levende religiøs Følelse, han har selv i et af de 

 allersidste Aar af sit Liv i et Brev til sin Fætter, Biskop Dr, 

 P. Kierkegaard , udtalt sig om sit Standpunkt i saa Hen- 

 seende paa en baade smuk og træffende Maade, og det er mig 

 kjært at have Tilladelse til her at turde anføre hans egne 

 Ord. "Jeg nærer," skriver han, »den barnlige Tro, men Gud 

 være lovet den faste urokkelige Tro paa et Forsyn i christelig 

 Betydning, et Forsyn, der har talt vore Hovedhaar; men dermed 

 lader jeg det bero; her er min Rubicon. Paa den anden Side 

 af denne Flod seer jeg Ting, der ikke behage mig. Christen- 

 heden søndersplittet i talløse confessionelle Fractioner, der staae 

 fjendlige ligeoverfor hinanden ; istedetfor Lærens klare Lys 

 Mysticismens Mørke , istedetfor Kjærlighedens Aand Hadets 

 repræsenteret ved Intoleranzen; den simple Tro ofte indblandet 

 med Overtro og dennes uadskillige Ledsager, Fanatismen o. a. 

 Dog maa jeg tilføje, at Enhvers redelige Bestræbelser for at 

 finde Sandheden paa denne Mark stedse ville møde fra min Side 

 den højeste Anerkjendelse og den dybeste Agtelse, medens jeg 

 for min Deel indskrænker mig til at plukke og fryde mig ved 

 de duftende Blomster , som en høi og reen Phantasie har vidst 

 at fremlokke af den, og hvoraf jeg hermed sender Dig een som 

 Erindring fra og om mig. Det er den herlige Kirkesang: 

 «Pange lingua» , det mest ophøjede, jeg har læst over dette 

 ophøjede Thema. " 



At Lund ved den store Anseelse, som han overalt nød i den 

 videnskabelige Verden, har været Medlem af en Del lærde Selskaber 

 kan næppe betvivles, men i Overensstemmelse med sit beskedne 

 Sind taler han aldrig derom i sine Breve. Blandt de uden- 

 landske Selskaber, som jeg ad anden Vej véd, at han var Medlem 

 af, skal jeg kun nævne det Kejserlige brasilianske Instituto 

 Historico-Geographico og Academy of Natural Sciences in Phi- 

 ladelphia. Af det ovenfor trykte Brev fra Christian VHI til 



