Om Kalkens Forhold mod tør Kulsyre. 



Af 



C. Barfoed. 



IVledens brændt Kalk rel snart bliver kulsyreholdig, naar den 

 henligger i aaben, altsaa fugtig, atmosphærisk Lult, udviser den 

 ved almindelig Varmegrad stor Bestandighed mod tør Kulsyre. 

 Allerede Scbeele*) har meddeelt et Forsøg, som lyder derpaa, 

 og i den nyere Tid har Debray-), og ligesaa Kolb'^), anstillet 

 Forsøg, som vise det Samme. Debray udtaler, at ved almindelig 

 Temperatur indsuger brændt Kalk ikke Spor af tør Kulsyre, og 

 Kolb anfører, at fiint pulveriseret brændt Kalk ikke lider den 

 mindste Vægtforøgelse ved i en Maaned at udsættes for tør 

 Kulsyre, — ja, han føier til, at Kalkhydrat, som først er tørret 

 ved 120°, forholder sig ved almindelig Temperatur paa samme 

 Maade og kun optager Kulsyren, naar den er svangret med 

 Vanddamp ved at gaae gjennem flere Woulfe'ske Flasker med 

 Vand. 



Om Kalkens Forhold mod Kulsyre ved høiere Temperaturer 

 foreligger en Meddelelse af Pe tzhold t ''). Han ledede Kulsyre 

 fra et Gasometer hen over brændt Marmor, som holdtes stærkt 

 glødende i et Porcellainrør, og fandt, at efter en halv Times 



') Opuscula chemica et physica, 1788, Vol. I, pg. 127. 

 '} Comptes rendus, 1867, Tom. 64, pg. 603. 

 ») Comptes rendus, 1867, Tom. 64, pg 861. 

 *) Journal fur praktische Chemie, 1839, Bd. 17, S. 471. 

 Overs, over d. K. D. Vidensk. Selsk. Forh. 1B75. 



