160 



At Livius løste sin Opgave paa en Maade, der i det Hele 

 tilfredsstillede hans Samtid og den nærmeste Eftertid, i hvilken 

 der endnu levede en nogenlunde fyldig Uterær Produktion og 

 Dannelse, og gav, hvad der dengang fordredes, derom vidne 

 baade udtrykkelige Udtalelser og Antydninger hos de følgende 

 Forfattere (Asconius, begge Senecaer, Plinius den ældre og Quin- 

 tilian) og den Omstændighed, at Ingen efter ham gjorde noget 

 lignende Forsøg, medens de, der forsynede den senere fattige 

 Tid med korte Udtog af den republikanske romerske Historie, 

 væsentlig holdt sig til Livius (Florus, Granius Licinianus o. s.v.). 

 Livius's ældre Forgængere dukke efter ham kun frem i enkelte 

 afvigende Notitser med eller uden Navns Nævnelse (hos Tacitus 

 og Plinius den ældre) eller hos de egentlige Antikvarer (Gellius) 

 og fremfor alt Grammatikerne, hos hvem Cato, Claudius Hemina, 

 Cælius Antipater og andre ikke sjæklen citeres. Ikke ganske 

 paa samme Maade stiller Sagen sig, naar vi paa Livius lægge 

 vore Fordringers og Ønskers Maalestok. Ville vi imidlertid ikke 

 herved tilsidesætte al Billighed, maa vi for hans Vedkommende 

 med endnu større Styrke gjentage den ovenfor i Anledning af 

 Skribenterne før Sulla gjorte Bemærkning om, hvor vanskeligt 

 det var under Augusts Verdensmonarchi og i hans Tids raffine- 

 rede Kulturtilstand at tænke sig tilbage ikke blot i det tidligste 

 Roms ganske smaa Forhold og den begyndende Civilisations 

 elementære Tilstande, men ogsaa i den noget senere Tids endnu 

 stærke Begrænsning og dens dels simple og naive dels ved 

 den voxende Magt og Omfang kunstigt udvidede og omdannede 

 Former. 



Hvorledes selv ganske almindelige og nærliggende poHtiske 

 Indretninger og Forestillinger vare blevne uklare og fordunklede, 

 fordi de efter hele Italiens Oplagelse i den romerske Borgerret 

 ikke længere havde Betydning, derpaa finde vi hos to Skri- 

 benter, der i Tiden staa Livius ganske nær, Velleius Paterculus 

 og Asconius, et Exempel, der her er saa meget interessantere, 

 fordi det ganske træffer sammen med en Forvirring hos Livius, 



