t63 



rede mærkelii,'e Forglemmelser op Udeladelser vise sig — kun 

 hvad der ganske umiddelbart i Fortællingen af Begivenhederne 

 og de personlige Handlinger paatrænger sig, og enkelte tilfældige, 

 ofte losrevnc fragmentariske og uklare Brudstykker og Notitser. 

 Hvad der ved Livius's Værks Anlæg og Udførelse imidlertid for 

 os fremtræder som ikke uvigtige Fortrin, er for det Første, 

 at man ikke sjælden bagved den platte og smykkede Over- 

 flade ser det fattige Grundlog, det Fordunklede og den tilslø- 

 rede Usikkerhed i Beretningen naivt dukke frem, og dernæst at 

 man ikke hos Livius har at gjøre med kløgtig udtænkte Sche- 

 matismer, bred Pragmatisering paa opdigtet Grundlag og Ind- 

 blanding af fremmede Forestillinger, som hos Dionysius fra 

 Halikarnass; endelig giver den latinske Terminologi Forestillin- 

 gerne og de antikvariske Træk en vis Fasthed og Sikkerhed, 

 som ofte savnes hos Dionys og i andre græske Fremstilhnger. 

 Den her antydede Bedømmelse af Livius afviger fra den, der nu 

 kan siges at være almindelig, især deri, at, medens de Fleste 

 vel indrømme, at Livius er ringe som Forsker, men tillægge 

 ham fuld Sandhedskjærlighed og Upartiskhed og fremstille ham 

 som vildledet ved for sildig at have erkjendt visse Føreres 

 Upaalidelighed (f. Ex. Valerius Antias's) eller andres Fortrinlighed 

 (f. Ex. Polybs), nødes vi til at sige, at Livius ikke energisk har 

 villet Sandheden eller bestemt sin Benyttelse af Kilder og Førere 

 herefter, og kunne ikke Irikjende ham for ligefrem Partiskhed 

 og Forvanskning eller dog Fordølgelse til Gunst for Romerne 

 paa enkelte Punkter, ligesom vi stærkere fremhæve Skjødesløs- 

 heden og Planlosheden ved Fremstillingen af Forfatningsforhold 

 og til Gjengjæld paapege visse, om ikke positive Fortrin, saa 

 dog sammeuligningsvis heldige Særegenheder. 



Naturligvis gjælder, hvad her er fremsat, kun om Livius's 

 Værk, som det nu ufuldstændigt foreligger, omfattende i de ti 

 første Bøger Historien fra den ældste Tid indtil henved 300 Aar 

 før Christus og dernæst i Bøgerne XXI — XLV den anden puniske 

 Krig og Tiden indtil Macedoniens Erobring. Jo mere Livius 



