169^ 



Tejl i Enkeltheder (selv ved For{,'lemmel8en af et helt Aars Til- 

 dragelser i Spanien) gjør sig en ovenfor antydet Undskyldning 

 stærkt gjældende ; Livius, som de Gamle overhovedet, under- 

 støttedes ikke af en fast og overalt gjældende Aarsregning og 

 Datering; han havde ikke Landkort, chronologiske Tabeller, et 

 haandterlige Bøger, hvis Efterslagning var let, ikke Registre eller 

 deslige Hjælpemidler, ingen øvet Oversælterfærdighed. Men 

 Polybius er undertiden vilkaarligen skudt til Side for at gjøre 

 Plads for mindre paalidelige Beretninger, som Livius antog at 

 hans Læsere nu engang forlangte. Thi heri og ingenlunde, som 

 man nylig har antaget, i en ikke fra Begyndelsen af tilstede- 

 værende Indsigt i Polybs Fortrin, ligger Grunden til, at Livius 

 f. Ex. giver den fabelagtige Fortælling om Hannibals Overgang 

 over Alperne med Sprængningen af Bjergskræ.nter ved Ild og 

 Edike (XXI, 37); Romerne maatte ikke hos Livius savne de 

 Træk, der hørte til di rus Hannibal, og derfor maatte det af 

 Polyb forbigaaede Sagn om en Bro, dannet af iMenneskelig, i det 

 Ringeste indskydes i en Tale (XXIII, 5 g 12); derfor maa enhver 

 god og mild Handling af Hannibal nedsættes. Herved erindres 

 vi da om Beviserne paa den ovenfor nævnte nationale Ensidighed 

 og Partiskhed paa andre Punkter, baade i de ti første Bøger 

 og i de senere 25. Den fremtræder allerede i første Bog c. 

 50 naivt ved Fremstillingen af Tullus Herdonius, der skjønt 

 han kun klager over Tarquinius Superbus's Hensynsløshed og 

 derfor efter en usand Beskyldning straffes paa den forfærdeligste 

 iMaade, dog, fordi han optræder mod Romerkongen, maa°skildres 

 som et uroligt Hoved (seditiosus facinorosusque homo). Den 

 viser sig i Beretningen om Krigene mod Samniterne, der be- 

 standig overvundne bede om Fred, men kun faa induciæ, og 

 saa dog idelig beskyldes for Fredsbrud, og ganske særdeles i 

 hele Beretningen om Overenskomsten ved Caudium og dens 

 Brud. I den puniske Krig er Forræderi for Rom tilladt, imod 

 Rom en Forbrydelse (XXIII, 7 og 8 om Decius Magius og 

 Calavius; hvad der hos Saguntinerne (XXI), der kæmpe mod 



Overs, over d. K. D. Vidensk. Selsk. Forh. 1876. 12 



