172 



ning og andre Nabofolks Undertvingelse (VIII, 14 og 21, 9) 

 Forglemmelsen af, at den Borgerret, der søges given de Under- 

 tvungne, er civitas sine suffragio, en haard Undertrykkelses- 

 tilstand, en Forglemmelse, der fremkalder Livius's egen For- 

 undring over Miskjendelsen af Romernes Ædelmod; Forglem- 

 melsen træder aldeles aabenlyst frem ved .Arpinaterne, der 

 i X, 1 faa romersk Borgerret uden Betegnelse af den sær- 

 lige Art, men om hvilke det først XXXVIII, 36 over hundrede 

 Aar senere berettes, at de da fik Stemmeret. Baade i sig 

 selv vigtig og særdeles oplysende er af denne Art den Mis- 

 forstaaelse, der finder Sted i Beretningen om nogle Koloniers 

 Svigten af deres Pligt mod Romerfolket i den anden puniske 

 Krig. I XXVII, 9 siges , at Romerfolket dengang havde 30 

 Kolonier (triginta coloniæ populi Romani tum erant), og i 10 

 belegnes i Konsulernes Tale Indbyggerne i disse Kolonier lige- 

 frem som Romani, men at der alene er Tale om latinske Ko- 

 lonier, fremgaar ikke blot af hvad vi vide om en Mængde 

 Borgerkolonier, der ikke høre til disse 30, men af hele For- 

 tællingens Indledning, hvori der alene antydes, at Latinernes 

 og de Forbundnes Udholdenhed begyndte at vakle, og siges med 

 rene Ord af Livius selv i XXIX, 15, hvor Beretningen om disse 

 Kolonier afsluttes (jfr. den ovenfor berørte Uklarhed i samme 

 Gjenstand hos Vellejus og Asconius). I Modsætning til saadanne 

 Udeladelser staar hist og her Indblanding af Træk, der tilhøre 

 senere Indretninger, i ældre Tid, f. Ex. af Kohorteinddelingen i 

 de tidligere Legioner. Noget enestaaende er i V, 12 Livius's 

 Betragtning over den ene Plebejer, der fik Plads ved Siden af 

 fire patriciske Konsulartribuner, medens de af Livius anførte 

 Navne aldeles tydeligt give fem Plebejer ved Siden af en enkelt 

 Patricer. Men ved Siden af alle disse, tildels meget betydelige 

 Anker maa det atler til Slutning fremhæves, at der ikke hos 

 Livius findes en eneste kløgtig udtænkt Konstruktion af en 

 Oldtidsindretning, saadan som f. Ex. Dionysius's af Curiernes 



