56 



nogle Traditioner sætte den efter 320 uden at angive et bestemt 

 Aarstal, andre til 330, medens de Fleste antage, at han er død 

 324 H. i Bagdad, hvilket er overensstemmende med Ibn-Fiireks 

 Mening, en Samtidig af Båqillåni og død 406 H. Angivelsen af 

 hans Dødsaar mellem 320 — 30 er hævdet af Theologen Abu- 

 1-Qasm Nasr b. Nasr el-Akberi; ved hans Baare hørtes Raabet 

 «Troens Sejrherre«. Den Mening af vor Forfatters Modstander 

 al-Ahwazi, at han skulde være død i al-Ahså i Bahrein, gjendriver 

 Ibn Asåkir med disse Ord: »Med Hensyn til hans Gravsted er 

 der ikke nogensomhelst Tvivl; han er død i Bagdad, og jeg har 

 med egne Øjne mer end en Gaug set hans Grav ved Siden af 

 hans tre Troesfællers: Ibn Modjåhid, Abu Bekr b. Nabt Abu 

 Bekr b. Furek^) og Abu Abdallah Muh. b. Aliq fra Cayrowan«. 

 Nogle fanatiske Hanbaliter havde tilfredsstillet deres Had ved 

 at ødelægge hans Gravsten, hvilket dog efter vor Forfatters 

 Mening ligesaa lidt kan antages at have krænket hans Ære, som 

 Ødelæggelsen af Othmans Grav ved Alidiske Partigængere for- 

 maaede at sætte en Plet paa denne Chalifs Navn. — At det 

 ikke mangler paa Aabenbarelser af Abu-1-Hasau el-Ashari, i 

 hvilke han efter sin Død viser sig i Drømme for sine tro Til- 

 hængere, indtagende sin Plads i Paradiset og omgiven med en 

 Helgenglorie, anse vi det overflødigt her at bekræfte ved An- 

 førelse af denne Art Traditioner. 



III. 



Frenistilliug af Abii-l-Uasaiis el-Asharis Læresystem. 



Asharis Fortjeneste var at holde Middelvejen mellem de 

 gamle Traditioners umiddelbare og raa Standpunkt og den 



Denne, som det synes, rigtige Læsemaade skyldes Haandskriftet fra Leyden 

 (fol. 254 V.), medens det fra Leipzig har det bekjendte Navn Abu Bekr 

 b. Furek, der efter de biographiske Tavler, som danne Slutningen af 

 Værket, er begraven i Nisapur, hvor han dede 400 H. 



