58 



Dj ahm iterne og K eddjårilerne^) forkastede denne Lære, 

 medens As har i med sit iVlediationssystem lærte, at Gud kan 

 aabenbare sig, men al han er berøvet enhver Udstrækning, 

 ethvert Maal og enhver afgrænset Egenskab. Ligesom han ser 

 ned til os uden al være indskrænket ved legemlige Skranker, 

 saaledes ville vi ogsaa kunne betragte ham. Neddj åriterne 

 lærte, at Herren er allestedsnærværende, og at del er umuligt 

 al bestemme hans Plads og angive hans Stilling, Hash w iterne 

 og Materialisterne'''), at Gud befinder sig paa den uhim- 

 melske Trone«, som er hans faste Hvileplads; Ashari, 

 som holdt Middelvejen mellem begge Anskuelser, fremstillede 

 Guds Tilværelse som ikke bunden til en bestemt Plads, at han 

 havde skabt den himmelske Trone uden at have den nødig, 

 og at han forbliver efter dens Frembringelse uforanderlig den 

 samme. Moh tazaliterne forklarede Udtrykket «Guds Haand« 

 ved hans Magt eller Naade, hans Aasyn ved hans Tilværelse; 

 Hashwi terne opfattede Begrebet Haand som Lem af Legemet 

 og hans Ansigt paa samme Maade, medens Ashari forklarede 

 « Haand« ved Egenskab og paa samme Maade hans Ansigt, Øje 

 o. s. v.^). M o li taza Ilterne forklarede Udtrykket «Guds Ned- 

 stigen« ved hans Aabenbaring af Koranversene eller ved 

 Englenes Kedstigen og Verbet «isliwå» ved at regjere, Mate- 

 rialislerne og Hashwiah ved Bevægelsen af hans Person, 

 der steg ned og forandrede sin Plads, samt Verbet «isliwå>» 

 ved al sidde paa Tronen og indtage sin Plads, medens Ashari 

 betragtede Guds Nedstigen som en Egenskab og opfattede Verbet 

 «isliwå» i samme Betydning eller som en Handling, udført paa 

 Tronen*). !M o htazaliterne betragtede Ivoraoen som skabt i 

 Tiden ; Hashvviter og Materialister paastode, at alle Koranens 

 Bogstaver, det Stof, paa hvilket Koranen var skreven, kort sagt 



M s. ibd. p. 92. 



=") S. ibd. p. 119 ng. 



') Sign. ibd. p. 96, 125. 



M S. ibd. p 96 og Beidhawi, Comment. S. 20 v. 4. 



