60 



de Vantro; Mohta zali terne benegtede enhver Art Forbøn; 

 As har i derimod, som Mægler mellem begge Parter, lærte, al 

 Prophetens Forbøn for de Troende, der havde fortjent Straf, 

 bliver antagen af Gud, naar han gaar i Forbøn efter Herrens 

 Befaling eller med hans Tilladelse, men at han ikke har Ret 

 til at bede for nogen Anden end for den, som behager GudM. 



De Uafhængige (al-Khawåridj) holdt paa Olhmans og Alis 

 Vantro, medens As har i forsvarede begges Tro, men foretrak 

 dog den Første. iVled Hensyn til Moawiah, Tallia og Zobeir, de 

 Troendes Moder Ayisha og deres Tilhængere ansaa Mohlazali- 

 terne dem alle for vildfarende og antoge, at deres Vidnesbyrd 

 i Troessager burde forkastes; Alis Tilhængere betragtede dem 

 som Vantro eller Frafaldne efter deres Antagelse af Islam, 

 eller snarere, at de aldrig havde hørt til Islam. Omayaderne 

 ansaa dem derimod hævede over enhver Mistanke om Forvil- 

 delse. As ha ri, som holdt Mellemvejen mellem alle disse An- 

 skuelser, lærte, at hvert Menneske, som hengiver sig til en 

 retfærdig Sag, er i sin gode Ret, al de derfor alle burde 

 dømmes efter denne Maalestok , at de ikke afveg fra hinanden 

 i noget væsentligt Punkt af Religionen, men kun i liisager, at 

 deres Iver havde revet hver sin Vej, og at de maatte vente en 

 naadig Dom hinsides*). »Ashari fandt«, efter vor Forfatters 

 Udtryk, hvormed han slutter dette Uddrag, «hverken paa noget 

 Nyt eller indførte nogen væsentlig Reform af det Overleverede, 

 men betjente sig af en sikker Bevisførelse, som, støttet paa 

 den skrevne Lov og Traditionerne, førte til sand Gudserkjendélse 

 og Frelse. Hver, som følger denne Vej, vil blive frelst, og den, 

 som afviger herfra, farer vild og er fortabt». 



Efter at vi have set Abu-1-Hasan el-Ashari holdende Mid- 

 delvejen mellem kætterske og sekteriske Anskuelser, lade vi 



') sign. Schaiastani p. 109. 



'') Sign. Scharastani p. 112, 129 flg., 187. 



