68 



Herren, hvad enten det vindes paa tilladelig eller utilladelig 

 iNlaade; at Satan indgiver Mennesket onde Tanker, leder 

 det i Tvivl og gjor det urent, tverlimod Mohtazalilernes og 

 Djahmiternes Lære, efter Koranverset: «De, som ned- 

 sluge deres Aager, ville vise sig paa Dommens 

 Dag som den, hvem Satan har besudlet ved sin 

 Berøring!)^), og som der læses paa et andet Sted: «iMod 

 dens Ondskab, som indgiver onde Tanker og 

 skjuler sig, som indpuster det Onde i Hjerterne, 

 mod Dæmoner og iM en nesker»2), 

 23. Med Hensyn til fromme Mennesker indrømme vi Mulig- 

 heden af, at Gud kan udmærke dem ved Kraften til at 

 udøve Mirakler. Med Hensyn til de Vantros Børn tro vi, 

 at Herren vil antænde en Ild og sige til dem: »Styrter 

 Eder heri»! i Overensstemmelse med Traditionerne. Vi 

 ere overbeviste om, at Gud kjender sine Tjeneres Hand- 

 linger, deres Formaal og Alt, som vil indtræffe. Hvad det 

 angaar, som ikke er indtraadt i Virkeligheden, veed Gud 

 ene, hvorledes det vilde være, hvis det indtraadte. Vi holde 

 paa Lydighed mod Imamerne og deres Paamindelsers Op- 

 rigtighed mod de Troende, at man maa undgaa Alt, som 

 kan lede til nye Foraudringer, og holde sig borte fra Saa- 

 danne, der følge deres egne Hoveder. Vi ville bevise disse 

 Sætninger og andre, vi endnu ikke have omtalt, i del 

 Følgende, Kapitel for Kapitel og Stykke for Stykke«. 

 Ibn Asåkir har, som vi se, ved Meddelelsen af denne For- 

 tale til Asharis Værk til Hovedformaal at oplyse Forfatterens 

 fuldkomne Orthodoxi og hævde med hans egne Ord hans Over- 

 ensstemmelse med den gamle Lærer Ahmed b. Hanbal. Som 

 vi i det Foregaaende have set, havde Asharis Lære kort efter 

 hans Død først Fremgang i Irak under Beskyttelse af Buiden 



') S. 2 V. 276. 

 ^) S. 114 Y. 4—6. 



