94 



paa Fejltagelser. Integumentet er kraftigt og tykt, har en 

 tydelig Epidermis og under denne et ikke ganske regelmæssig 

 ordnet Parenkym (Tav. II, Fig. 1 — 5; III, 1—3, 14, 32). I den 

 øvrige Del af Ægget er der paa det yngste af de iagttagne 

 Stadier intet betydeligt Spor til Udprægning i forskjellige Væv, 

 kun de paa Tegningen (Tav. II, Fig. 1) med mørk Tone angivne 

 Partier adskille sig ved luftførende Intercellular-Rum fra det 

 øvrige. 



Paa et lidt senere Stadium er et stort ellipsoidisk Celle- 

 vævsparti (II, Fig. 2) ved en egen Lysbrydning og Tone ud- 

 præget i Æggets Midte og skarpt afgrænset udad (11, Fig. 

 6; Vævet s hører til den ellipsoidiske Gruppe, Vævet p til Om- 

 givelsen). Det naar lidt op i Kjærnespidsen , men ligger med 

 sin allerstørste Del dybt under denne. Det er en Celle midt 

 i denne Cellemasse, som bliver til Kimsæk {se, Tav. II, 

 Fig. 2), og den hele øvrige Cellemasse vil under Kimsækkens 

 Udvikling gaa til Grunde; Cellerne løsne sig Udt efter lidt fra 

 deres indbyrdes Forbindelse, de runde sig af og opløses, alt 

 som Kimsækken udvikler sig og fortrænger dem (se, Tav. II, 

 Fig. 4, 5). Jeg har intet fundet, der tyder paa, at mere end den 

 ene Celle i den hele ellipsoidiske Masse vil udpræges som 

 Kimsæk (saaledes som Hofmeister fandt hos Taxus og ogsaa 

 Strasburger tror muligvis at have fundet hos Coniferer), men 

 selve denne til Opløsning forud bestemte Cellegruppe tror jeg 

 at burde tildele en bestemt morfologisk Betydning: den 

 svarer til alle de i et Makrosporangium (f. Ex. af en Selaginella, 

 Salvima*) eller Ophioglossé) anlagte Sporemoderceller , af 

 hvilke kun t eneste naar at udvikle sig til Spore, ovenikjøbet 

 uden at 4-dele sig som Sporemodercellerne hos Kryptogamerne. 



Af alle disse er det især Ophioglosseerne, som Cycadeerne 

 komme nær, idet Sporemodercellerne (Sporangiet) hos Ophio- 



') Se Juranyi, tJber die Entwickelung der Sporangien und Sporen von 

 Salvinia natans. Berlin 1873. 



