104 



(II, 17); den løsrives let fra del omgivende Cellevæv og ligger 

 f. Ex. ofte som en løs Hinde inde i det ældre lomme Archego- 

 nium, eller den hæves i Vejret af Kimen (se nedenfor) (IV, Fig. 

 1 ved m); den har ogsaa en egen, stærk, kollenkymalisk Lys- 

 brydning og farves gul ved Chlorzinkjod, medens de omgivende 

 Cellers Vægge blive smukt violette (jvfr. hermed Gottsche, 

 11, S. 400). 



Frøhvidens senere Stadier. Frøhvidegruben. 



Omtrent i August finder der hos vor Haves Ceratozamier 

 betydelige og i alle Dele gjennemgribende Omdannelser Sted; 

 Frøskallens forskjellige Lag føres rask videre i deres Udvikling, 

 og navnhg bliver Stenlaget fra at være let al gjennemskære 

 pludselig benhaardt, Kanalcellen udsondres af Centralcellen, og 

 Frøhvidecellerne fyldes med Stivelse; medens Frøhviden før 

 dette Tidspunkt var gelatinøs, gjennemskinnende og rig paa 

 Druesukker, bliver den nu fast, melet, hvid og uigjennemsigtig. 

 Dens Væ.gge vedblive at være yderst tynde og ordnede paa 

 samme Maade som tidligere; i Cellerne blive kun faa Proto- 

 plasma-Rester tilbage. Hovedmassen af Indholdet er Stivelse; 

 herfra danne en Undtagelse kun det eller de 2 — 4 op til Arche- 

 gonierne stødende Cellelag (II, Fig. 9 og n, Fig. 15), og del i Peri- 

 ferien af hele Frøhvidemassen liggende smaacellede Lag, hvis 

 Celler ingen Stivelse føre, men kun Proteinsubstanser og Olie (?) 

 (n, Tav. III, Fig. 30). Til hint Archegonierne omsluttende Lag, 

 der allerede tidligt udmærker sig ved sin Protoplasmarigdom og 

 sine mindre Celler, haves Homologa hos Conifererne og højere 

 Kryptogamer med indsænkede Archegonier. 



Endelig opstaar paa det nævnte Tidspunkt en Fordybning i 

 Frøhvidens øvre Ende, som ogsaa, skjønt ikke saa mægtig, 

 kjendes hos Coniferer, og som jeg vil kalde Frøhvidegruben. 

 I Bunden af denne ligge Archegonierne. Disses Tal er for- 

 skjelligt; mindst fandt jeg det hos Zamia (1, 2), størst hos 

 Ctjcas (5, 6) (hos Cycas Thouarsii fandt Braun Tallet varie- 



