156 



dengang tik Afdelinger uf de i Aarel 1856 i Scutari garniso- 

 nerende engelske Tropper til at foretage den fornødne Udgrav- 

 ning. Og naar man senere i et fra tyrkisk Side udgivet Skrift 

 om Tyrkiets Deellagelse i den internationale Udstilling i Paris 

 i Aaret 1867 dog ikke undlod blandt de fremsendte Sager ogsaa 

 at anføre en Tegning af det mærkelige Monument 1 dets nye 

 Skikkelse*), hidrørte denne lige saa lidet fra Tyrkerne selv; den 

 var optagen og indsendt til Udstillingen fra Dr. Dethier, der 

 var Direktør for den østrigske Skole i Pera. 



Medens den liingeagt, hvorfor de hellenske Oldtidsminder 

 overhoved have været udsatte fra Tyrkernes Side, vistnok maa 

 vidne mod, al disse endog skulde have hentet deres eget Vaaben- 

 mærke fra et gammelt byzantinsk Symbol, kunde det synes, som 

 om en mærkelig Skildring af deres Indtagelse af Konstantinopel 

 dog kunde tale for den omtalte Opfattelse. Til de hidtil ubekjendte 

 Kilder om Konstantinopels Fald, der først i de sidste Decennier 

 ere komne for Lyset, hører ogsaa en Dagbog af den venetianske 

 Patricier Wiccolo Barbaro, der selv deeltog i Stadens Forsvar. 

 I Anledning af et natligt Overfald af Tyrkerne den 12te Mai 

 1453 og med Hensyn til en Propheti, der formodentlig stam- 

 mede fra, hvad der var hændt ved Byzants's Beleiring af Philip 

 af Macedonien, men som her henføres til Keiser Konstantin den 

 Store, hedder det i Dagbogen først saaledes: »Men vor barmhjer- 

 tige Herre Jesus Christus vilde. ikke, at denne Stad paa en saa 

 ussel Maade skulde gaae til Grunde, og tillige vilde Gud, at Pro- 

 phetierne skulde fuldbyrdes, navnlig den Propheti, der var gjort 

 af den hellige Konstantin, ham, der var den første Keiser, som 

 Konstantinopel havde. Thi han havde propheteret, at Konstan- 



') La Turquie k l'exposilion universelle du 1867. Ouvrage publié par les 

 soins et sous la direclion de S. Kx. Salaheddin-Bey , Commissaire Im- 

 perial Ottoman pour l'Exposltion universelle. Paris. 1867. p. 151. Skriftet 

 er dediceret til den senere saa ulykkelige Sultan Abdul Aziz, hvis Bud 

 om Tyrkiets Deeltagelse i Pariserudstillingen sammenstilles med Chalifen 

 Haroun al Raschids Sendelse af Gaver til Carl den Store. 



