157 



tinopel aldrig vilde gaae til Grunde, saa længe som Maanen 

 ikke, naar det var Fuidmaanetid, stod op formørket, det vil sige, 

 saa at man vel fik den at see, men med Undtagelse af dens 

 ene Halvdeel. Dengang var derfor paa ingen Maade Tidspunktet 

 kommet lil Stadens Fortabelse, men vel er det sandt, at den 

 Ødelæggelse med hvert Øieblik nærmede sig, da det ophøiede 

 Keiserdømme skulde fortabes«'). Længere hen har Barbaro om 

 Natten mellem den 22de og den 23de Mai 1453 — da Kon- 

 stantinopel faldt — denne Bemærkning: »Denne Dag, den lo og 

 tyvende Mai, Kl. 1 om Natten, viste der sig el vidunderligt 

 Tegn paa Himlen, et Tegn, der tilkjendegav Konstantin, Kon- 

 stantinopels værdige Keiser, at hans høie Keiserdømme nær- 

 mede sig sin Ende, saaledes som det i Virkeligheden nu blev 

 Tilfældet. Delte Tegn var af en saadan Beskaffenhed og Form : 

 hiin Aften, ved Nattens første Time, stod Maanen op og viste 

 ogsaa nu sin Skive, men medens denne Maane skulde staae op 

 fuldt rund, stod den op som en kun tre Dage gammel Maane 

 og kom kun lidet til Syne. Luften var klar som reenl og plet- 

 frit Krystal, og denne Maane vedvarede paa hiin Maade omtrent 

 fire Timer; derpaa formede den lidt efter lidt sin Runding, og 

 Klokken 6 om Natlen havde den udfyldt sin hele Skive«-). 



') Hos Barbaro, der skriver i den gamle venetianske Dialekt, lyde Ordene 

 saaledes: «Ma il nostro misericordioso misser Jesu Christo non volse, 

 che questa note si devése perder cusi vilmente questa zitade, et anche 

 dio si volse che le profetie fosse adimplede. La qual profetia profetizo 

 santo Constantin, che fo el primo imperador che avesse Constantinopoli, 

 el qual profetizo, che mai Consta'ntinopoli non se perderiå mai per in 

 flna che la luna non levasse scura, siando el suo tondo, zoé che la se 

 vedesse, salvo la mitade de quela, si che adonca per niun modo quela 

 non iera Tora de perder la zitade, ma ben é vero che d'agnora el se 

 aprosimava la sua destrution de dover perder el degno imperio.« Gior- 

 nale dell' assedio di Constantinopoli 1453 di Nicolo Barbar6 P. V. Corre- 

 dato di Note e Documenti per Enrico Cornet. Vienna. 1856. p. 39. 



^) Pur ancora in questo zorno di vintido de mazo, a una hora de note el 

 parse uno mirabel segnal in zielo , el qual segno fo quelo che dé ad 

 intender a Constantin degno imperador de Constantinopoli , che el suo 

 degno imperio si se aprossimava al finin^ento suo, come con efeto é 



