163 



pheten*), meest været gjemt i den hellige Sal i den af Mu- 

 hammed II byggede Ilesidenls (Serai), som Fanen kun har for- 

 ladt, naar den enten skulde følge de i Krig gaaende Hære eller, 

 hvor Riget ellers ansaaes for at være i Tåre, opmuntre de 

 Troende. I Aaret 1769 ledsagede saaledes Prophetens Fane 

 de fra Konstantinopel til Krigen imod Russerne uddragende 

 Tropper, og i Aaret 1826, da det gjaldt om at udrydde de op- 

 rørske Janitscharer, blev den, ledsaget af talrige Sherifer og 

 Softaer,' bragt fra Serais Reiikviesal til den skjønne, i Begyn- 

 delsen af det syttende Aarhundrede af Sultan Achmed I byg- 

 gede Moskee (Achmedije), hvorfra Pilegrimenes Karavaner, der 

 begive sig til Mecca, pleie at udgaae, og hvorhen nu offent- 

 lige Udraabere, der ilede gjennem Gaderne, sammenkaldte alle 

 rettroende Tyrker til Værn for Islams Banner, til Forsvar for 

 Religionen og Sultanen; Opfordringen blev fulgt af mangfoldige 

 Tusinder, og alt Haab for Janitscharerne om at drage Folket 

 paa deres Side var nu forsvundet. Tidligere har enhver Kristen, 

 der vovede at lade sine.Øine hvile paa denne Relikvie, været 

 truet med Døden, og endnu den 27de Marts 1769 havde den 

 østrigske Internuntius Brognard nær mistet Livet med sin Fa- 

 milie, fordi han havde leiet et Værelse, hvorfra han kunde see 

 den dengang ved Fanens Udførelse endnu brugelige Procession; 

 Emirerne, til hvis Bevogtning Fanen var betroet, fik Øie paa 

 ham, styrtede strax ind i Huset og mishandlede Familien paa 

 det Værste, medens asiatiske Dervischer, unge Janitscharer og 

 andre Vagabonder, rasende over, at den hellige Fane var bleven 

 vanhelliget ved Vantroes Blik, overfaldt mangfoldige og myrdede 

 over hundrede fredelige Kristne i den samme Gade , der halvt 



Prophetens Kappe, hans Skjæg, som blev af raget efter hans Død, en af 

 hans Fortænder, som blev udslaaet i det blodige Slag ved Bedr, og 

 hidtrykket af hans Fod i et Stykke Kalk, da han hjalp Murerne ved 

 Bygningen af Kaaba. Whitte, Håusliches Leben und Sitten der Tiirken. 

 I, 200—205. 



11" 



