104 



Syrer nærmest tyde paa, at det sidste var Tilfældet. Vi have 

 saaledes set, at Xantliochromchlorid med svovlsyreholdig Vin- 

 aand giver et Bundfald af lloseochromsulfat. Imidlertid tyde de 

 fleste andre Forhold paa, at Xanthosaltene ere en Art Purpureo- 

 forbindelser. Deres Bestandighed overfor koncentreret Ammo- 

 niakvand, med hvilket de endog taale Opvarmning, og af hvilket 

 de atter udkrystallisere ved Afkøling, minder i høj Grad om 

 Chloropurpureochromchlorid, der udviser et hgnende Forhold, 

 medens Roseochromforbindelserne ikke taale denne Behandling, 

 At Salpetersyrlingen ikke uddrives, og at der overhovedet ingen 

 Sønderdeling foregaar ved Opvarmning af Haloidsaltene til 100°, 

 tyder heller ikke paa, at det skulde være en Art Roseosalte, da 

 disse ved denne Temperatur undergaa en mere indgribende 

 Forandring, foruden at de miste deres Krystalvand. 



Betænke vi, at Brint -Platinchlorid er en Syre, burde vel 

 ogsaa den Omstændighed , at dette fuldstændigt fælder Xantho- 

 chromforbindelserne selv i fortyndede Opløsninger uden at an- 

 gribe Salpetersyrlingen , tyde paa, at det var en Art Purpureo- 

 forbindelser. Roseochromforbindelserne fældes paa enkelte Und- 

 tagelser nær ikke af Brint-Platinchlorid i fortyndede Opløsninger. 



Desuden ere alle Reaktioner aldeles forskjellige fra dem, 

 der særlig karakterisere Roseosaltene, og man vil hyppigt be- 

 mærke, at netop de Reagenser, der frembringe Fældninger i 

 Xanthoforbindelserne, aldeles ikke fælde Roseosaltene, og om- 

 vendt, medens derimod Xanthosaltenes Reaktioner ere langt 

 mere overensstemmende med Purpureorækkens. 



Af disse Grunde tror jeg, at man nærmest maa betragte 

 Xanthochromforbindelsernes Konstitution som fuldstændig analog 

 med Chloropurpureosaltenes, uden at den Omstændighed, at 

 Salpetersyrlingen er svagt bundet, behøver at være noget væsent- 

 hgt Argument mod denne Anskuelse. Salpetersyrlingen vil alt- 

 saa herefter være direkte bundet til Chrom. 



Februar 1881. 



