136 



specielle Tilfælde, og disse ere uden Tvivl de eneste Formler 

 med kun 3 Konstanter, som behøves. 



Det er yderligt let at regne Efemerider efter disse Formler, 

 det er heller ikke svært at bestemme Konstanterne ved Obser- 

 vationerne. Men man kan, hvor Talen er om Dobbeltstjerner, 

 ikke saaledes som ved Planeter eller Kometer opstille et bestemt 

 Skema for Regningen, der nogenlunde kan følges i alle Tilfælde. 

 Man maa overfor Dobbeltstjerner give Regneren frit Valg mellem 

 flere forskjellige Methoder, og Resultatet vil afhænge meget af, 

 at han ledet af Erfaring og fin Takt vælger den rette Methode. 

 Aarsagen hertil er først og fremmest, at mindste Kvadraters 

 Methode svigter overfor de stærke systematiske Fejl, som van- 

 helde Mikrometermaalingerne. Sir John flerschel har som 

 bekjendt foreslaaet at erstatte den efterfølgende Behandling efter 

 mindste Kvadraters Methode med en forudgaaende grafisk Inter- 

 polation og Beregning af . den ene Koordinat ved den anden 

 ifølge Loven om Arealernes Proportionalitet med Tiden. Midlet 

 er godt, om end ikke helt frit for at give Vilkaarligheden for 

 stort Spillerum. Men det maa anvendes ikke blot ensidigt paa 

 Retningsmaalingerne, men, som jeg for længst har gjort (se Under- 

 søgelser om Banebevægelsen i Dobbeltstjernesystemet y Virginis), 

 ligesaavel paa Afstandene, og bedst er det at kunne undvære 

 disse indledende Operationer, De vare nødvendige, saa længe 

 man udelukkende lagde an paa strax at beregne alle Banens 7 

 Elementer uden Hensyn til , om Iagttagelserne vare omfattende 

 nok. Ved Brugen af Interpolalionsformler vil man kunne fri- 

 gjøre sig for den grafiske Interpolation. Idet man reducerer 

 Konstanternes Antal, kan man faa brugbare første Tilnærmelser 

 ud af raa Observationer, og det er let gjennem Dannelse og 

 Forbedring af Normalpladser lidt efter lidt at nærme sig Maalet. 

 * Men Umuhgheden af at behandle alle Dobbeltstjerner paa 

 en og samme Maade har "en anden, fuldt saa væsentlig Grund i 

 den store og, som det synes, regelløse Forskjel mellem de 

 enkelte Stjernepars Bevægelser. Intet Element kan tilnærmelsesvis 



