180 



Kurven findes nu at være af en saadan Beskaffenhed, at 

 Forholdene mellem Abscisser og Ordinater, opførte 

 som Ordinater (med samme Enhed, der er brugt til 

 Abscisseenhed) i de tilhørende Abscissepunkter, alle 

 ere beliggende i én ret Linie. Vi ville kalde det Stykke, 

 denne rette Linie afskjærer af Ordinataxen, for Æ, Vinklen den 

 danner med Abscisseaxen for y, og have da for den rette Linie 

 y = x\,^v ^h. 



At ovennævnte Forhold finder Sted, ses nu empirisk paa 

 følgende Maade. I 3<^^^ Rubrik findes opført under Overskriften 

 m. Forholdene mellem Abscisser og Ordinater; disse Forhold 

 ere tænkte opførte som Ordinater (med Abscisseenheden som 

 Enhed) i de tilhørende Abscissepunkter, og hver Ordinats Ende- 

 punkt er tænkt forenet med det følgende ved en ret Linie [m^ 

 forenet med m^ , m., med m.^ ....). Tangens til hver af disse 

 rette Liniers Vinkel med Abscisseaxen er beregnet og opført i 

 4''^ Rubrik under Overskriften tg u. Da alle disse Tangenter 

 nu empirisk vise sig at være ligestore, ligge alle Punkterne 

 ra i én ret Linie. Dernæst er beregnet, hvor stort et Stykke 

 (Æ) denne rette Linie afskjærer af Ordinataxen, idet for hvert 

 Punkt k er beregnet af Ligningen h = y — x\.gv\ (til denne 

 Beregning er anvendt det arithm. Middeltal af alle i Rubrik 4 

 opførte Tangenter). Størrelsen å;, beregnet af hvert maalt Punkt 

 af Kurven, er opført i 5*"^ Rubrik. 



Den her opførte Lov er bekræftet ved talrige Forsøg. Be- 

 tingelserne for dens Gyldighed ere 1) at Musklen ved Ophør 

 af Irritationen igjen stræber tilbage til sin oprindelige Lige- 

 vægtsstilling, ikke til en højereliggende, at med andre Ord ingen 

 »Tiegelsk Kontraktur« findes; og 2) at Musklen er i en saadan 

 Tiistand, at 2 kort efter hinanden følgende, men dog i deres 

 Virkning paa Musklen ikke sammensmeltede, ligestærke Irrita- 

 tioner, bevirke ligestore Sammentrækninger af Musklen. Dette 

 finder som bekjendt ikke Sted, naar Musklen er træt; ligestærke 



