115 



hvorefter Formkomplexet bliver: 



(100). (110). (130). (231). (101). (301), 

 faas en vis Overensstemmelse tilvejebragt ogsaa i de andre 

 Hovedzoner — dog med Vinkelafvigelser, som ere paafaldende, 

 naar man ser hen til den fuldstændige Analogi i Prismezonen 

 med de to Forbindelser, mellem hvilke Saltet efter sin Sammen- 

 sætning skulde danne Overgang. 



Den triklmiske Tetraæ thylammoniumforbindelse iid- 

 \iser vel i et Par Zoner, nemlig i [100.010] og [100.001], 

 nogle iøjnefaldende Vinkeloverensstemmelser med de andre Salte, 

 men opstilles Krystallerne saaledes, at de Flader, mellem hvilke 

 de analoge Vinkler findes, faa samme Indices, viser det sig, at 

 Symbolerne for endel af de ved Enderne af Hovedaxen op- 

 trædende Former, som ved den under Saltets Beskrivelse givne 

 Udtydning ere meget simple, blive temmelig komplicerede, og 

 ikke svare til nogen af de paa de andre Salte iagttagne. Tages 

 saaledes de tidhgere som (100) . (i 10) . (010) . (001) og (101) an- 

 tagne Fladepar, som henholdsvis (010) . (210) . (210) . (fil) . (f21), 

 haves vel følgende Overensstemmelser mellem analoge Flader 

 paa det trikliniske J^E^ og det monokliniske N E .^ Me - Sall : 



men de tidligere (01 1) . (Oll) . (111) . (fil) . (112) . (f02) 

 blive da (462) . (812) . (852) . (412) . (2l4) . (212), 



til hvilke der ikke forekomme tilsvarende hos NE.^Me- og 

 A'^A/éa^- Forbindelserne. Det er derfor noget tvivlsomt, om 

 man tør opstille den trikliniske iVÆ"^ -Forbindelse som udvisende 

 Analogi med de andre Salte i andre Zoner end i Prismezonen. 

 1 efterstaaende Oversigt er imidlertid det nævnte Salt med- 

 oplaget under Forudsætning af den ovenfor givne Opstilling. 



8* 



