250 



S 1 II 1 11 i n g. 



Naar man anvender Vædskeprismer med en saa lille bry- 

 dende Vinkel, som det er Tilfældet i de her omtalte Forsøg, vise 

 de Fraunhoferske Linier sig fuldkommen skarpt ogsaa i den 

 Del af Spektret , hvor Absorptionen er stærkest. Der er derfor 

 efter min Mening ingen som helst Grund til at antage, at selve 

 Brydningsloven skulde ophøre med at gjælde for disse Dele af 

 Spektret, saaledes som man undertiden har antaget. At det 

 ved Anvendelse af Vædskeprismer med store brydende Vinkler 

 kan synes saa, forklares fuldkommen ved Diffraktion. 



Men selv om man anvender Vædskeprismer med en saa 

 lille brydende Vinkel, er det dog næsten nødvendigt at benytte 

 Sollys. Man har derved baade faste Punkter i de Fraun- 

 hoferske Linier og et kontinuerligt Spektrum, hvorved man 

 hliver i Stand til at forfølge Dispersionens Gang gjennem hele 

 Spektret. Næst efter Sollyset er vistnok den elektriske Gnist 

 i Luften den bedste Lyskilde; dens Spektrum indeholder mang- 

 foldige stærke Linier, som ere temmelig jævnt fordelte over hele 

 Spektret; det er med denne Lyskilde de i Tabellerne II til V 

 meddelte Resultater ere vundne. En stor Ulempe derved er det 

 dog, at Gnisten er meget urolig, hvilket bevirker, at Linierne 

 altid bevæge sig lidt frem og tilbage i Kikkertens Synsfelt, og 

 dette vanskeliggjør i høj Grad Mikrometermaalingerne. Skal der 

 overhovedet være Tale om at tilvejebringe et større Materiale til 

 Kjendskab af Brydningen i stærkt farvede Legemer, er det nød- 

 vendigt, at de foretages paa et Sted, hvor der er stadigere Sol- 

 lys end her i Danmark. 



Jeg skylder at udtale min Tak til Ministeriet for Kirke- og 

 Undervisningsvæsenet og til Direktionen for Carlsbergfondet, 

 ved hvis Hjælp jeg er bleven sat i Stand til at begynde disse 

 Undersøgelser, og til Direktøren for polyteknisk Læreanstalt, 

 Hr. Professor Holten , som har stillet fysisk Samlings Materiel 

 og Midler til min Haadighed. 



