23 



\sdÅ 



56(273+ T)\ 



Af denne Ligning følger, at ogsaa e maa forholde sig som den 

 fjerde Potens af den absoliite Varmegrad , og at allsaa den 

 Varme, som et Legeme udsender, maa have den samme Sammen- 

 sætning ved alle Varmegrader; forøges et Legemes Varmegrad, 

 saa voxer Mængden af lavtstemte Varmestraaler i samme Forhold 

 som .Mængden af højstemte. 



Dette staar imidlertid i fuldkommen Modsætning til den al- 

 mindelige Opfattelse. Ifølge denne skal et Legeme ved lav 

 Varmegrad kun udsende Straaler med stor Bølgebredde; stiger 

 Varmegraden, komme nye Straaler til med mindre Bølgebredde, 

 indtil Legemet bliver lysende. 



At denne Opfattelse af den Maade, hvorpaa Legemer bliver 

 lysende, ikke er ganske rigtig, er det i hvert Fald let at se. 

 Spektret af en svagt rødglødende Platintraad indeholder baade 

 gule, grønne og blaa Straaler, saa at Udstrækningen af Spektret 

 næsten er den samme for en rødglødende og en hvidglødende 

 Platintraad. Lecher har sammenlignet to saadanne Spektre 

 med hinanden og fundet,, at Forholdet mellem Lysstyrken paa 

 tilsvarende Punkter i de to Spektre paa det nærmeste var kon- 

 stant. Han mener, at den Forandring, som Spektret undergaar 

 i den violette Del, hidrører fra, al Ptatintraadens Overflade for- 

 andres ved Opvarmningen. 



Det samme fremgaar af Jacques Undersøgelser M. Han 

 bragte en Platintraad til Glødning, dannede et Spektrum af den 

 ved Hjælp af en Stensalt Lindse og Prisme og maalte Varmen 

 1 forskjellige Dele af Spektret. Det viste sig da, at en forstærket 

 Glødning frembragte en forstærket Opvarmning i alle Punkter af 

 Spektret, og det Forhold, hvori den voxede, var tilnærmelsesvis 

 det samme for alle Punkter af Spektret. 



Skulde dette bekræfte sig ved videre gaaende Undersøgelser 



M Distribution of lieat etc. 1879. Wied. [Jeibl. Bd. 3. 1879. S. 865. 



