71 



gavet af Gud med Kraft til at sætte sig selv i roterende Bevæ- 

 gelse paa den den engang anviste Plads og til at lade udstrømme 

 sine Paavirkninger over den Elementverden, den omfatter, og 

 over sammes Sjæle ved disses dem givne Modtagelighed for 

 Intellectus activus eller den sikre Vid€n'^).» I den lille Afhandling 

 Nr. 3 "om de menneskelige Kræfter og Opfattelsesevner«, der 

 aabenbart kun er et ubearbejdet Brudstykke, finde vi til Slutning 

 den samme Forskjel mellem Viden stadfæstet ved Beviser og den 

 umiddelbare Anskuelse eller Skuen^ hvor Bevisførelse er umulig. 

 "Enhver Opfattelse har», siger han-), «til Gjenstand enten det 

 individuelle, f. Ex, Zeid, eller Fællesbegrebet, der ikke lader sig 

 opfatte ved ydre Sandsning, f. Ex. iMenneske; det første kan 

 fattes ved Bevisførelse eller uden Bevisførelse o: ved den umid- 

 delbare Anskuelse. Bevisførelse har det til Gjenstand, der er 

 skjult for vore Sandser, hvorimod det, der ikke lader sig bevise, 

 ikke nødvendigen hører til det, der er skjult for os; det kan 

 nemlig enten være saadant, der ligger klart for vor ydre 

 Sandsning, eller blive Gjenstand for et højere Syn [ruia). 

 Den højeste Sandhed eller Gud er følgelig efter sit Væsen 

 ikke skjult for os, men kan aldrig blive Gjenstand for nogen 

 Bevisførelse; efter hans inderste Væsen er kun Beskuelsen 

 af hans Væsens Fuldkommenhed mulig, og paa denne Maade 

 aabenbarer han sig her i Verden, uden at man kan have Beviser 

 for hans Væren eller opfatte ham ved de ydre Sandser, thi i 

 saa Fald vilde han være Legeme. Det er imidlertid ikke umuligt, 

 at der ifølge Skaberens Almagt kan efter Døden gives os et 

 Organ, ved hvilket han kan blive skuet af os». — Denne umid- 

 delbare Skuen af Herrens Fuldkommenhed foregaar ved en 

 Aabenbaring, en Udstrømning af den universelle Fornuft, og den 

 saaledes udstrømmede Kraft benævnes Engel, hvilket sidste Be- 

 greb, skjøndt enkelt og usammensat som oprindeligt Hele, sondrer 



•) s. pag. 39, L. 5 inf. 



2) S. Afh.: »fi-l-qmcd el-insåniat toaidråkåtihd« , pag. 48, Konst. Udg. 



