I III. 



Ayicenuas Ethik. 



Efter at have paavist Avicennas Anskuelser om Sjælens 

 Forberedelse her i Verden dels ad theoretisk Vej med det sande 

 til Formaal gjennem de forskjellige Videnskaber, der alle om- 

 fattes til et Hele af FilosoQen, dels med det 'gode til Formaal 

 ad praktisk Vej, der dog ikke udelukker den theoretiske Viden, 

 staar endnu tilbage nærmere at betragte dette hans ethiske Sy- 

 stem, der synes fuldkommen at slutte sig til Aristoteles^ ). 



a) Dyden eller den menneskelige Sjæls Fortrin her i Verden 

 befinder sig altid mellem to Yderpunkter, f. Ex. iMaadeholdenhed 

 imellem Overmaal i Nydelser og Sansernes Tilintetgjørelse, Ret- 

 færdighed mellem at udøve Uret og at lide samme ^); den ud- 

 gaar fra en naturlig og medfødt Disposition^ der har sin Grund 

 i Legemets Forbindelse med Sjælen og udvikles gjennem Viden 

 først til Vane, hvorefter den gaar over til Menneskets væsentlige 

 Karakter^). Uagtet Menneskets Handlinger som saadanne ere 

 forud bestemte, en Læresætning, hvis nærmere Udvikling hører 

 ind under den muhammedanske Theologi og trænger til en ud- 

 førligere Udvikling, som vi forbeholde os senere, staar det dog i 

 Individets Magt at holde Regnskab med sin Sjæls Tilbøjeligheder, 

 de gode som de onde, og herefter at uddanne og rette sin 

 Karakter. Ved Agtpaagivenhed paa det gode og ved Efterligning 

 og Gjentagelse af gode Handlinger bliver hans Karakter god, 

 ved det modsatte slet, omtrent som vi lære paa forsvarlig IMaade 

 et Haandværk af en kyndig, men derimod fordærves heri af en 

 uvidende, og som en god Statsstyrelse frembringer gode Borgere, 

 en uvidende og tyrannisk derimod ødelægger disses Sæder. Gaa 



1) Den følgende Fremstilling slutter sig til Afhandlingen -Pagten med Gud« 



(fi-l-dhdi) p. 100— 105. 

 -) Ganske som hos Aristoteles; hint er tt/s'ov å/stv xou fisaoO, dette er et 



sÅarrov, ofr. Zeller, Phil. d. Gr. II, 2 p. 481 Anm. 2. 

 ') Cfr. ibd. p. 486 Hg., 488. 



6* 



