87 



naa hen til en selvstændig Intelligents ^), men, med Hensyn til 

 sin Forbindelse med Legemet, har den desuden at udvikle sig 

 ved Dyden , der bestaar i at bevare den passende Middelvej og 

 er nødvendig Betingelse for dens lykkelige Tilværelse her paa 

 Jorden {sdru/ca); den skal bevare sin Stræben efter de him- 

 melske Sfærer, idet den betvinger Legemets Herredømme, men 

 dog ikke tilintetgjør den Sanseverdens Indflydelse, hvori den 

 lever. Et Menneskes Karakter er da Udtrykket for den Sjælens 

 Form, der holder Mellemvejen mellem at lade Legemet med 

 Sanserne eller Sjælen være eneherskende; paa denne Maade 

 formes f. Ex. Menneskets dyriske Hidsighed til Tapperhed, dets 

 dyriske Lyst til Afholdenhed og Maadehold. Efter at have op- 

 naaet ad denne Vej sin Lykke her i Livet og forberedet sin 

 Lyksalighed hinsides, gaar den da efter Døden befriet fra Legem- 

 verdenens Baand over til den højeste Sahgheds Tilstand, hvor 

 den 1 sin fulde medfødte Skjønhed deltager i Beskuelsen af Gud 

 og den højeste Sandhed. Avicenna udtrykker i Korthed dette 

 Forhold mellem Sjælens og Legemets Kræfter saaledes-): "Idet 

 Menneskets Lyksalighed først fuldbyrdes ved den praktiske Evnes 

 rette Udvikling, som kun kan opnaas ved, at de dyriske Evner 

 bringes til at underordnes Sjælens højere og medfødte Natur, 

 frembringes herved den passende Ligevægt og Mellemvej, der 

 allerede her 1 Verden lader Sjælen beholde sin Kraft til at fri- 

 gjøres for Legemets Indflydelse, og som staar i et vist Slægt- 

 skabsforhold til den Tilstand, der er forbeholdt Sjælen ved dens 

 Forening med den rene Aandeverden«. De forskjellige Dyder 

 her i Verden, der efter det foregaaende udspringe fra en nøj- 

 agtig Agtpaagivenhed og Kundskab i at finde den passende 

 Mellemvej og heraf frembringe en bestemt Tilstand i det Indre 

 {i$iQ), ere nærmest at henføre til de 4 Kardinaldyder: Maadehold 

 [aaxppoaovTj]^ Tapperhed (dvdpsia), Visdom [aoipia] og lieifærdig- 



■) Kfr. Zeller, Gesch. d. Griech. Philos. 2ter Th. 2 Abth. p. 475, 478, 

 2) S. p. 104 Afhandlingens Slutning. 



