88 



hed (dixatoaovY]) , der igjen fremstaa af den passende Blanding 

 eller Ligevægt mellem Menneskets dyriske og højere Anlæg, hvor- 

 med det er udrustet af Naturen. Maadehold er saaledes ud- 

 sprunget af Menneskets dyriske Attraa, Tapperhed af den natur- 

 lige Hidsighed og Vredagtighed , Visdom af den med Dyrene 

 fælles Reflexions- og Sondringsevne, og Retfærdighed eller den 

 sande Middelvej af disse dyriske Evner tilsammen. Alle de 

 enkelte Dyder ere at betragte som Arter af de 4 ovennævnte 

 Kardinaldyder ^). 



Som det fremgaar af disse her meddelte Udtog, indeholder 

 denne juste- milieu Ethik intet Hensyn til den ideale Stræben, 

 der lader Mennesket føle sin Ufuldkommenhed i at realisere det 

 kategoriske Pligtbud. Idet den sætter en bestemt Adskillelse 

 mellem denne Verdens Orden, hvori Materien har nødvendiggjort 

 al Brøst og Ufuldkommenhed-), og det hinsides, tager den kun 

 Hensyn til de givne ydre Forhold og giver en Art theoretisk 

 Vejledning og Kasuistik til at bestemme denne Middelvejs højst 

 usikre Væsen, hvad der staar i harmonisk Forbindelse med 

 Avicennas Anskuelse af det onde. Dette er nemlig ikke, som 

 vi i det foregaaende have set, af absolut modsat Natur til det 

 gode, men mere en Ufuldkommenhed eller Hindring, der kun 

 har forbigaaende Betydning og tjener i sin Overvindelse til det 

 godes Forherligelse. Den lille Afhandling, der kun omfatter et 

 Par Blade og neppe frembyder mere end et tarveligt Udtog af 

 en eller anden aristotelisk Afhandling, slutter med nogle løst 

 tilføjede almindelige Raad og Vejledninger, blandt hvilke vi f. Ex. 



^) s. den sidste Afhandling ' Ilmu-l-akJddql , p. 107 og Slutningen af Meta- 

 fysiken el-lldkidt fol. 258 og fol. 263 i Cod. Nr. 477, Gat. ed. Loth: Mnscrpt. 

 Ar. of the library of Ind. office. 



^) 1 et af de sidste Afsnit af Metafysiken bruger Avicenna disse Udtryk, der 

 minde lidt om en lignende Anskuelse hos Leibnitz: »Havde Gud paa Grund 

 af det ondes Fremkomst gjennem Materien undladt at fremkalde Verden, 

 vilde dennes Ikke ^ Tilværelse have været en slørre Ulykke end dens Til- 

 værelse. Dens Existents er altsaa den mindste af to Ulykker". (S. God. 

 Nr. 477 Ind. olT. libr, fol. 256 v. 1. 6 infr.) 



