92 



naaet vedkommende Frands Civilisations Grad, skulle tjene som 

 Slaver, ligesom i Almindelighed saadanne, der, fødte under 

 ugunstige Himmelstrøg, ikke have naaet til en passende Ud- 

 vikling af deres Aandsevner, som Tyrker og Negre. En erobret 

 fremmed By kan man lade beholde dens egne Love, indtil den 

 muligen bliver overbevist om Fordelene af de Love, der ud- 

 springe fra Profetens Aabenbaring; vedbliver den at holde paa 

 sin egen Forfatning, maa den betale Tribut og Afgifter. Fyrsten 

 maa styre Staten efter sin Tids Trang, vaage over Udgifter og 

 Indtægter samt Landets Forsvar, men overlade enhver Detail til 

 sine Raadgivere. Lovene maa være afpassede efter Folkets 

 Sæder og Skikke, idet Retfærdigheden her i Verden bestaar i 

 Ligevægten mellem den idealske Renhed og de dyriske Lyster, 

 der beherske Mennesket af Naturen; paa samme Maade har 

 Fyrsten at fremme Tapperhed og Maadehold for at bevare Statens 

 passende Styrelse samt den praktiske Klogskab til at lede de verds- 

 lige Forhold. Den, som med disse Dyder forener Visdom eller 

 spekulativ Evne, er lykkelig, og besidder han desuden den pro- 

 fetiske Begavelse, da er en saadan den sande Skabningens Herre, 

 Vismand her i Verden og Guds sande Stedfortræder paa Jorden. 

 Som vi af disse Uddrag se, vender igjen Statsstyreisen til- 

 bage til Iagttagelse af de 4 Kardinaldyder, og vi have her i 

 Ethiken en Bekræftelse paa vor ovenanførte Dom om Avicenna, 

 at hans Hovedformaal med Udbredelsen af aristotelisk Filosofi 

 har været at bringe denne i fuldstændig Harmoni med Islams 

 hierarkiske Forfatning, ikke derimod at virke i nogensomhelst 

 mod denne Religion stridende Aand. Dette er i den Grad lykke- 

 des vor Forfatter, at hans Skrifter angive lige til Nutiden den 

 væsentlige Retning i den Videnskab og rationelle Statsstyrelse, der 

 endnu er bleven tilbage i Islam; vi behøve f. Ex. blot at kaste 

 et Blik i den nylig afdøde Emir Abd-el-Ivaders filosofiske Aforis- 

 mer^ for at gjenkjende Avicenna med Aristoteles som Grundlag. 



Le livre d'Abd-el Kader, tråd. par G. Dugat, Paris 1858. 



