95 



kjonsord og mener, at Nominativsuffixel er udeladt. Den anden 

 Form fyri har jeg kun fundet i Genitivformen fyris: 



Kænn nam Kolbein finna 

 kafs ryrandi fyris. Bs. If. 34,15. 



JDorir frétti af stilling styri 

 styrilåtan hafnar fyris. Bs. II. 101,3— 4. 



Enten maa Formen fyrr betragtes som et Adverbium i 

 Komparativ, = for, tidligere, en Gang i Fortiden, og valk li fa 

 forandres til naSrklifa (Slangebrinkenes, Slangelejets) el. noget 

 lignende, eller fyrr maa forandres til fyrs. Genitiv af fyr, n., 

 Ild. I saa Fald vilde Ordfølgen blive : FlagS gekk at Snorra, 

 drengr for storum å hæl; morn sot ti valklifa fyrs 

 lesti mest af mætti. Valklifa, gen. plur. af valklif (valr,' 

 m., Falk; klif, n.. Brink), Falkens Brink, Falkens Sæde, Haand; 

 valklifa fyr. Hændernes Ild, Guld; valklifa fyrs lestir, 

 Guldets Beskadiger, Guldets Fortærer, Manden. 



Side 34,2—5: 

 Einarr Gilsson: Fro ns ba5 fyr 5a sina 

 farar rækjandi sækja 

 prest t)ann er ly5i leysti 

 linns allmorgu sinni. 



For farar bor læses fara, gaa. Ordfølgen er: Linns frons 

 rækjandi ba5 fyråa sina fara (at) sækja l)ann prest, 

 er leysti ly5i allmorgu sinni. Slangelandets (Guldets) Be- 

 varer bad sine Folk (sine Tjenere) at gaa, for at hente den Præst, 

 som meget ofte helbredede Folk. 



Side 34,16—17: 



Bittu, kvaS Vi5ris vettir 

 vins, fyr ir beOju minni. 



Vins rimer ikke rigtig med minn-. Det maa derfor rettes 

 til vinns -= vinds, gen. sing. af vindr. Vind, Storm. ViSrir 



