98 



er acc. pliir. af bekkr, m., en Bæk, og at bekki er Objekt for 

 Verbet vig ir. Formen ve i tur, acc. plur. af veita, f, en Grøft 

 til at aflede Vand, passer her ikke, thi Biskop Gudmund viede 

 ikke saadanne Grøfter, men Kilder eller Bække. Jeg tror derfor, 

 at her bor læses inarga veitir i Stedet for inargar veitiir. Bauga 

 veitir! Hvårt vigir \)u baugs leitendum marga bekki? 



Side 101,19—22: 

 Einarr Gilsson: Jordan var5 |)å er skjoldung skir5i 

 skiran Jon så er hjålpar hoiiiiin 

 blezu5 endr ok geisla grundar 

 grandalaus af helgum anda. 



Formerrie så og houinii give ikke, som det forekommer mig, 

 nogen tilfredsstillende Mening. Formen så maa referere sig til 

 Jon og Formen honura til skirr skjoldungr geisla grundar, 

 Straalelandets (Himmelens) rene Hersker, Kristus. Meningen 

 vilde da være, at Johannes Døberen hjælper (frelser eller salig- 

 gjør) Kristus. Hvis man forandrer så til J)aiiu og honiim , der 

 danner en forstyrrende Allitteration, til Ijonum, saa fremkommer 

 en passende Mening. Ljonum er dat. plur. af Ijonar, m. pi., 

 Mænd, Mennesker. Ordfølgen: |)å er Jon skir5i sk i ran 

 geisla grundar skjoldung, J)ann er hjålpar Ijonum 

 (den som frelser Menneskene), var 6 Jordan endr (fordum, 

 i Fordumstid) blezu5 af helgum anda ok grandalaus. 

 Det er dog i boj Grad tvivlsomt, om der skal læses granda- 

 laus (nom. sg. f.) og om dette Adjektiv bor henføres til Jordan 

 i Betydningen uskadelig, velgjørende, udrustet med helbredende 

 Kraft. Akkusativformen gran dia usan, som maatte forbindes 

 med skjold ung (ski ran ok grandia usan geisla grundar 

 skjoldung), vilde give den mest passende Mening. 



Side 127,28—31: 

 Einarr Gilsson: Songs nam hreytir hringa 

 hugdyggr stofu byggja 

 klerkr var einn til orkii 

 ormbekks me5 gram [)ekkum. 



