100 



Side 175,1—4: 

 Einarr Gilsson: Dy rå skulii liimna hii-Qis 

 liirSendr fra mas I virCla 

 V i 5 u m s u m i r pal sæina 

 s eim s i oli iini h eimi. 



Versarten er dun li en da. Der gjælder den Lov, at den 

 næstsidste Stavelse i den første Linje i el Linjepar skal være 

 den samme som den første Stavelse i den anden Linje, jvfr. 

 Snorre Slurlusons Hållalal Sir. 14 og Kommentaren dertil. Da 

 Formen sæma hverken passer med Hensyn til Meningen eller 

 Formen, bor den forandres til seima. Den næstsidste Stavelse 

 seim- i Forlinjen stemmer med den første Stavelse seims^) 

 i Baglinjen, kun med den Undtagelse, at den sidste Stavelse 

 har ét Bogstav mere end den første. Ordfølgen: S eim s hird- 

 endr skulu framasl vir5a dyr 5 himna hirCiis i ollum 

 heimi. Seima viSum so mir [)at. 



Side 176,13—14: 

 Einarr Gilsson: Barn rak i'it fra yti 

 u n n fl 6 O s i h a f m 6 a. 



Egilsson (Lex. Poet. 835b) forklarer dette Linjepar saaledes: 

 "UnnfloS, n., æstus undæ, mare (unnr, fl65): m65i unn- 

 flo5s deus maris, vir rei maritimæ operam navans, piscalor. 

 Ag., ubi construo: Barn unnfluOs m65a rak lU i haf fra 

 yti filius piscatoris in altum abreptus esl". — Formen m6 5a 

 betragter Egilsson uden Tvivl som gen. sing. af M65i, Thors 

 Son; men nnnfl65s MoSi, Bølgebrændingens Gud, er en for- 

 underlig, og, som jeg tror, næppe riglig IMandskjending. Jeg 

 antager, at m65a, en Flod, en Elv, er Nominativ og Subjektet 

 i Sætningen, For unnll6 5s foreslaar jeg unnst65s. Unn- 



') Jeg oversæUer friimoi5 ved Foilinje; vibrovc) ved Haglinjc. Ordene 

 frumorb og vi5ior5 eie dannede af K. Gislason i Analogi med frum- 

 hending og vi 5 rh en ding. 



