101 



s to o betyder Bølgernes el. Havets Heste, Skibe, og er fuldkom- 

 men analogt med gjålfrstoO, hafst65. Unnst65s ytir. 

 Skibenes Tører, Skibsfører, en Mand. Ordfølgen: iMoOa rak 

 barn ut i haf fra unnst65s yti, Kiven førte Barnet ud til 

 Havet fra Manden. 



Side 178,26—29: 

 Arngrimr : V e i 1 1 u , K r i s t r , at s j a i m v é r sætaii 

 s 1 i k a n m a n n i v i g 5 u r a n n i 

 (Fagna myndi flest hin gegna 

 ferOin ^in) med glæslu sk ri ni. 



Formen sætan, som, hvis den ikke var en Forvanskning, 

 maatte være = sætan, acc. sing. af sætr, sod, passer hverken 

 hvad Meningen eller Formen angaar. Der bor læses settan, 

 acc. sing. af settr, sat, lagt. Ordfølgen: Kristr, veittu, at 

 ver sjåim slikan mann settan i vigSu ranni me5 glæstu 

 skrin i, Kristus, forund os at se en saadan Mand lagt i et 

 smykket Helgenskrin i det indviede Hus. 



Bemærkninger ti! enkelte Steder i Gu5m undardråpa, digtet 

 af Abbed Arngrim. 



Dette Digt er trykt i Biskupa sogur, 2det Bind, Kpmh. 1878, 

 (l.H. 1862), Side 187—201, og særskilt udgivet af Arvid Is- 

 berg. Lund 1877. Til Grund for begge Udgaver ligger den 

 samme Skindbog, cod. Holm. Nr. 5 folio. 



Str. 4,5—6 (Isberg 3,5—6): 



AUir hræSast [jik illskufullir 

 and ar, [jeir s em mektar fjandi. 



Egilsson (Lexicon Poétic. 559 b under Ordet mekt) læser 

 « mektar fjandr potentes dæmones" og har uden Tvivl be- 

 tragtet mektar som gen. sing. af mekt, Magt. Jeg antager, 

 at mektar er 3. sg. præs. indic. af Verbet mekta (a), at gjøre 

 mægtig, og saaledes har ogsaa Isberg (S. 51) forstaaet delte Ord. 



7' 



