103 



Feitust kan ikke paa nogen Maade forbindes med åst i 

 den sidste Halvdel af Strofen. Det maa derfor forandres til 

 feitum, som A. Isberg har foreslaaet. Ordfølgen: Elann setti 

 1 s in lim pætti prenna krapta, renuandi fy rir fjoriim 

 mæt lim, samllkjaudi ri kan byskup feitum cedro, han 

 opstillede i sit Skrift tre Kræfter, som gaa forud for (Cederens) 

 fire udmærkede Egenskaber, sammenlignende den mægtige Biskop 

 med den fede Ceder. 



Str. 46,1— 4: 



GuSmundr likist (Enn skal auka 



efuat lof, |3at er ei mun rofiia) 



einu tré, |)vi er ei må fi'ina, 



eldi lestr |)ott heimrinn bresti. 

 Den anden Linje i det første Linjepar har Halvrim i Stedet 

 for Helrim. Her maa da enten efnat eller rofna være for- 

 vansket. Ordet ei synes her ikke at passe rigtig, da Uim- 

 bogstaverne derved blive fire i Stedet for tre: enn, auka, 

 efnat, ei. Ved at sætte drott for ei og nefna for rofna 

 faar man en rigtig Form og tilfredsstillende Mening. Enn 

 skal auka efnat lof, Jiat er drott man nefna, Jeg vil 

 endnu øge (fortsætte) mit forberedte Lovkvad, som Folk vil 

 nævne (omtale). 



Muligvis skulle Stavelserne lof og rof (i rof-na) danne 

 Helrim. I saa Fald er det kun Ordet ei, som trænger til 

 Rettelse. I Stedet derfor kunde sæltes vart el. seint. 



Str. 56,5— 8: 



Augun strauk sin opt i hreinu, 

 åSr batnaOi, signdu vatni. 

 Kråka var J)å ara eikin 

 åtta tig i ok t)riggja våttuS. 

 Rimstavelsen siu i den første Linje staar paa et urigtigt 

 Sted. Paa Rimstavelserne bor der ligge Eftertryk; men paa 

 den Plads, som Stavelsen siu indtager her, har den intet Efter- 



