120 



Filtration el. 1. gav hvidt Bundfald med Ammoniak, rødt med 

 Jodkalium o. s. v. 



For at forklare denne Omdannelse, er det vistnok simplest 

 at antage, at Bundfaldet kun er en Blanding af Kvægsølv og 

 Kvægsølvtveilte, og dermed staar dets Farve heller ikke i Strid ^). 

 Forandringen bestaar da blot i, at det frie Kvægsølv fordamper, 

 medens Kvægsølvtveiltet bliver tilbage. Antages Bundfaldet 

 derimod tillige at indeholde Kvægsølvforilte, maa Forandringen 

 tillige bestaa i, at Foriltet enten sønderdeles i Kvægsølv og 

 Tveilte, hvoraf saa igjen det første fordamper, eller iltes i 

 Luften til Tveilte. Det følgende vil dog vise , at den første, 

 altsaa Guibourts Antagelse er aldeles uholdbar. Det frem- 

 gaar, som foreløbigt antydet S. 112, allerede af Bundfaldets 



') For at sammenligne saadanne Blandingers Farve med Bundfaldets, har 

 jeg sammenrevet Kvægsølv og gult Kvægsølvtveilte i forskjellige Forhold, 

 og da jeg derved har gjort nogle andre Iagttagelser, som turde fortjene 

 at kjendes, skal jeg her benytte Lejligheden til at meddele dem. Sammen- 

 river man nemlig i en Porcellænmorter omtrent lige Dele af dem, hvilket 

 forøvrigt selv for kun nogle faa Gram medtager flere Timer, faar man 

 en pulverformig Blanding af mørk grønliggraa Farve, der godt kan lignes 

 med den, som det her omtalte Bundfald har. Tilsætter man nu til dette 

 Pulver omtrent tre Gange saameget Kvægsolv, som man begyndte med, 

 og fortsætter Udrivningen tilstrækkeligt længe, bliver Blandingen lidt 

 efter lidt klumpet, blød og sejg, ligesom fedtet og salveagtig, metalglind- 

 sende med blygraa Farve og hængende fast ved Morteren og Pistillen, 

 saa at disse blive ganske blanke. Skrabes noget af den blanke Masse 

 sammen med en Glasstang, danner den en blød, mat Klump, som ved 

 Tryk atter faar Metalglands (se nedenfor). Gydes der paany mere Kvæg- 

 sølv til, trækker dette sig ved Adhæsionen strax op ad Morterens blanke 

 Sider, og hvad der forbliver paa dens Bund, faar ved noget af det matte 

 Pulver, som lægger sig paa dets Overflade, en saa skuffende Lighed med 

 en gjennemsigtig vandagtig Vædske og et deri værende Bundfald, at man 

 virkelig forbavses derover. Naar man nu atter blander det hele og 

 bringer lidt af det over i en flad Porcellænskaal , har man en næsten 

 lige saa let løbende og blank Kvægsølvkugle som ellers, men lader man 

 denne løbe nogle Gange frem og tilbage, eller giver man blot Skaalen 

 nogle lette Stød mod Bordet, mister den Glandsen og bliver lidt efter 

 lidt tæt indhyllet i et sort Pulver, som berøver den Kugleformen og 

 Bevægeligheden;- den bliver pølseformig og ruller tungt, naar Skaalen 

 heldes. Ved et let Tryk med Fingeren kan man atter faa en blank, let 

 løbende Kugle til at træde ud af dette sorte Dække, men det gaar med 



