139 



Yarmeudstraalingens Afhængiglied af Oyerfladens Form. 



Af 



C. Christiansen. 



(Meddelt i Mødet den 23de November 1883.) 



Jjeslie har som bekjendt undersøgt de vigtigste Omstændiglieder, 

 der betinge Udstraaiingen fra en Overflade. Derved komme 

 navnlig Overfladens Form og Natur i Betragtning. Han fandt, 

 at Udstraaiingen var størst fra en sværtet Flade, medens 

 en metallisk Flade udstraalede omtrent 8 Gange mindre. Han 

 undersøgte Udstraaiingen fra samme Flade i forskjellige Ret- 

 ninger og fandt, at den forholdt sig som Cosinus af den Vinkel, 

 de udtrædende Straaler dannede med Normalen til Fladen. 

 Endelig fandt han, at en ujævn Flade udstraalede meget mere, 

 ofte dobbelt saa megen, Varme som en plan. 



Disse Forsøg udførtes med Terninger af Tin fyldte med 

 Vand. En saadan Terning stilledes i en Afstand af 3 Fod fra 

 et Hulspejl, som opfangede en stor Del af Straalerne og samlede 

 dem i en lille Flade, den udstraalende Terningsides Billede; 

 der blev et Thermometer anbragt, hvis Stigning afgav et Maal 

 for den udstraalede Varmemængde. 



Sættes Udstraalingsevnen for en sværtet Flade lig 100, fandt 

 han, at den for blank Tin var 12; blev den gneden med Sand- 

 papir, saaledes , at den dannede en blank , men ujævn Flade, 

 blev Udstraaiingen 16. Ved at frembringe dybere regelmæssige 

 Furer i en Afstand af ^V — sV Tomme steg Udstraaiingen til 19 



10* 



