140 



og ved at gjøre Ridserne endnu tættere ved hinanden steg den 

 til 26. Ridses en Flade derimod dybt i to paa hinanden vinkel- 

 rette Retninger, bliver Virkningen igjen mindre, og Udstraalingen 

 er da ikke stort større end fra en plan Flade M. 



Medens Overfladens Form er af stor Betydning ved Metal- 

 lerne, synes den ingen videre Rolle at spille ved Legemer som 

 Glas, Papir eller Kønrøg; disse udstraale efter Leslie lige megen 

 Varme, enten de ere blanke eller matte; men herved maa 

 erindres, at disse Legemers Udstraalingsevne ogsaa er meget stor -). 



Nogen Forklaring af disse Forhold giver Leslie ikke; da 

 Udstraalingen forholder sig som Cosinus af Udfaldsvinklen, kan 

 den Omstændighed, at den ridsede Overflade er større end den 

 plane, ikke være af nogen Betydning, thi af denne Lov følger, 

 at Udstraalingen maa rette sig efter Fladens Projektion paa et 

 Plan lodret paa den Retning, i hvilken Udstraalingen foregaar. 



IMelloni^) optog denne Undersøgelse igjen og fandt de 

 samme Resultater som Leslie. Efter hans Mening er det ikke 

 Ridserne selv, det kommer an paa, men derimod Forandringer 

 i Metallets Tæthed, som frembringes ved at ridse det. Som 

 Bevis derfor anfører han et Forsøg med en Terning af Sølv. 

 To af dens Sider vare udhamrede Sølvplader, den ene var blank, 

 den anden ridset. To andre Sider vare af støbt Sølv, behandlede 

 paa samme Maade. Fyldtes Terningen med varmt Vand og stil- 

 ledes foran den thermoelektriske Støtte erholdtes følgende Udslag 



Den udhamrede blanke Side 10°. 



Den udhamrede ridsede Side 18°. 



Den støbte og blanke Side 13°. 7. 



Den støbte og ridsede Side 11°.'?. 



Ved at ridse den udstraalende Flade forøges altsaa Udstraalingen 

 for det hamrede Sølvs Vedkommende, men formindskes ved 



^) Leslie: Inquiry iiito the natiiie ;ind piopagation of heat, London 1804. 



S. 81—85. 

 ^) .Sammesteds, S. 81. 

 ^) Melloni: Comptes Rendus, T. VII, S. 298. 



