148 



V[ = Ea'-\-l{Ea-{- Ea'{\ — a) ^ Ea{l — a){\—a')). 



Da de sværtede Flader vare matte, kan man sætte a' = I og 



faar derfor 



F; = V'^ = 8E. 



I dette Tilfælde maatte altsaa Siderne AB og DA udstraale 

 lige megen Varme. Dette fandt virkelig ogsaa tilnærmelsesvis 

 Sted, dog var Udstraalingen fra AB altid noget større end 

 Udstraalingen fra DA. En Forsøgsrække gav saaledes V[ = 

 35°.5, V[ = 34°.o, en anden Forsøgsrække, ved hvilken Af- 

 standen mellem Terningen og Tliermostøtten var noget slørre, 

 gav F; = 20°.5, V\ = 19^1. Det maa dog herved be- 

 mærkes, at Afstanden fra Terningen til Støtten kun var nogle 

 faa Tommer, medens Beregningen gaar ud fra, at de Straaler, 

 der falde paa Støtten, ere indbyrdes parallele , hvilket langtfra 

 er Tilfældet. 



Ligeledes har jeg fundet, at Udstraalingen er næsten den 

 samme fra AB og fra BC, naar mn og de tre Flader, der ere 

 parallele med denne, sværtes ligesom AB; dette forklares paa 

 samme Maade. 



Det fremgaar altsaa heraf, at Overfladens Form er af stor 

 Betydning ved Udstraalingen, og det er saameget vigtigere at 

 fremhæve dette, da man har draget den Slutning af Knoblauchs 

 foran anførte Forsøg, at Overfladens Form skulde være ligegyldig. 

 Dog kunne ikke alle de tidligere fundne Resultater forklares 

 ved at tage Hensyn til Formen alene; der er ingen Tvivl om, 

 at Udstraalingen fra haarde og bløde Metaller er forskjellig, og 

 dette faar nødvendigvis Indflydelse paa Udstraalingen fra ridsede 

 Overflader. Naar man ridser en metallisk Overflade, vil den i 

 Reglen blive blankere, idet den befries fra det Iltelag, som 

 danner sig paa de fleste Metaller, derved maa Udstraalingen 

 formindskes. Dernæst vil Metallets Haardhed forandres, hvilket 

 ogsaa maa indvirke noget paa Udstraalingen, og endelig bliver 

 Overfladen ujævn, hvad der maa forøge Udstraalingen. 



