102 N. V. Ussine. 
perioden, hvor Isranden i længere Tid opholdt sig i nævnte 
Strøg; den store hypotetiske, baltiske Istunge udelader han 
i sin Fremstilling af Isens Udbredelse i dette ,Stilstands"- 
Tidsrum ”. 
Ifølge SenerHorm's Modifikation af Hypotesen var saaledes 
Danmark og Nordtyskland blevne helt isfri før de store skan- 
dinaviske Endemoræners Dannelse, et Forhold, som i Virkelig- 
heden siden er traadt stedse klarere for Dagen. Naar imidlertid 
de finske Endemoræner tilhører et senere Tidsrum end Nord- 
tysklands og Danmarks Hedesletter og yngre Morænedannelser, 
maa der til disse svare en anden og østligere Morænelinie i 
Finland eller Rusland; i Virkeligheden har Ramsay vist, at 
dette efter al Sandsynlighed er Tilfældet >. 
I Nordtyskland har SaLisbury, BERENDT Og WAHNSCHAFFE 
1887 indledet Kendskabet til den baltiske Højderygs store 
Endemorænestrøg; KemHack og talrige andre Forskere har 
ført Arbejdet videre og lært os det nævnte Endemorænestrøg 
at kende som en af de mest storslaaede og mest ejendomme- 
lige Virkninger af den nordeuropæiske Indlandsis>, Fra Sles- 
vigs Nordgrænse til Vestprøjsen er dette Endemorænestrøg 
eftervist i omtrent 1000 &m Længde. Foran Endemoræne- 
ryggene (mod Syd) ligger de store Sande (Hedesletter), bag 
dem ligger et 5—50 km bredt Bælte, hvor Landskabet er et 
typisk Morænelandskab med uensartet sammensat Jordbund, 
aflejret i talløse uregelmæssige Bakker og med et stort Antal 
Søer og Moser; bag dette Bælte endelig kommer ofte mere 
ensformige Morænelerflader ". 
1 J. J. SeDERHOLM, Om istidens bildningar i det inre af Finland. Fennia 
Bd. I, Nr. 7, 1889, p:. 32 og Tav. I. 
2 W. Ramsar, Uber die geologische Entwickelung der Halbinsel Kola. 
Fennia Bd. 16, Nr. 1, 1898, p. 113 ff. 
3 Se F. WAaxNSsCHAFFE, Die Ursachen der Oberflåchengestaltung des 
norddeutschen Flachlandes. 2. Udg. 1901, p. 136 fø. 
4 K. Kemuack, Die Stillstandslagen des letzten Inlandeises. 1899. Jahr- 
buch preuss. geol. Landesanstalt Bd. 19. 
å 
