110 N. V. Ussing. 
ser nu netop en saadan uhyre stor uregelmæssig Endemoræne, 
der i Forening med det bagved (Ø. derfor) liggende og sammen- 
hørende Bælte af Rullestensler repræsenterer Resultaterne af 
en potenseret Virksomhed« ", Videre omtales stenede Sand- 
masser, som maa henregnes til Rullestenssandet, ,0g er en 
umiddelbar Fortsættelse af det stærkt bakkede Parti langs 
Randen af Rullestensleret, om det end ikke optræder i høje 
og stærkt kouperede Bakkerf”, og endelig Hedesletterne, som 
anses for dannede ved Udslæmning af Rullestenssandet, maaske 
under Havet, maaske over det; denne Udslæmning tilskrives 
i det mindste i sidste Tilfælde det ferske Vand, som under 
Isens Afsmeltning rislede i stor Mængde, og hvis Afløb til 
Østkysten var spærret af Isen. 
Hypotesen er saaledes den, at Indlandsisens Rand i et 
længere Tidsrum har holdt sig omtrent paa samme Sted 
(dog under frem- og tilbageskridende Bevægelser") og derved 
givet Anledning til den ejendommelige Fordeling af Overflade- 
dannelserne, som Linien angiver. Selve Isranden maa efter 
Joxnstrrur's Opfattelse i det paagældende Tidsrum have oscil- 
leret udenfor (S. og V. for) Linien. 
Denne Afhandling af JoHmnsrtrur er den første, som i Til- 
slutning til Torerr's Indlandsisteori giver et Forsøg paa Paa- 
visning af Endemoræner i Fladlandet Syd for den skandinaviske 
Halvø, og Afhandlingen (eller Hypotesens Gentagelse i noget 
mere reserveret Form i 1882 i ,Danmarks Statistik”) har der- 
for jævnlig været fremdraget i den nyeste Tid som den første 
Udtalelse af Tanker, der senere fik saa stor en Betydning. 
Men i alle de nyere Citater, endog hos GortscHE, som ' med 
fuld Ret korrigerer de andre, forties det helt, at Jomnsrrur's 
Linie gaar til Vesterhavet. Man nævner kun den Del af 
Hypotesen, som direkte berører Østkysten, aabenbart fordi 
er p4S0" 
2 ]. c. p. 481—482, — Herved sigtes til de sandede Bakkeøer mellem 
Hedesletterne, jfr. ogsaa nedenfor p.112 (Noten). 
12 
