116 N. V. Ussing. 
for Silkeborg (34 km); 3% fra" Sebstrup videre i omtrent 
samme Hovedretning i Tilslutning til Nordenden af den sles- 
vigske Endemoræne (henimod 90 km). 
Det maa her straks bemærkes, at der ikke er Tale om 
nogen matematisk Linie; der er i Virkeligheden Tegn paa, at 
Isranden ikke har ligget %elt stille i det Tidsrum, som krævedes 
til Hedesletternes Dannelse. Linien er trukket efter de mest 
iøjnefaldende Mærker, som Isranden har efterladt i dette Tids- 
rum, men absolut samtidige kan disse Mærker ikke alle antages 
at være. 
Den sydlige Del af Linien (altsaa Sebstrup—Jels) er ikke 
nærmere undersøgt og derfor kun angivet paa Oversigtskortet 
(Side 120). At Isranden har haft en Hovedopholdslinie omtrent 
her, fremgaar med stor Sandsynlighed af de Naturforhold, som 
allerede førte FoRrGHHAMMER til Opstillingen af Landskabs- 
bælterne, og som paa største Delen af denne Strækning er 
" saa fremtrædende. Som ovenfor nævnt har først Joxnsrtrur 
(1875) sat Landskabsbælterne her i Forbindelse med en Isrand- 
Teori; DE Geer har for denne Stræknings Vedkommende fulgt 
ham", og de senere geologiske Undersøgelser i Tyskland be- 
styrker Antagelsen. Hovedgrundene, hvorpaa man foreløbig 
kan støtte Hypotesen om, at Nordtysklands baltiske Ende- 
moræne fortsætter sig langs Vestranden af Morænelandskabs- 
bæltet mod Nord til Sebstrup, er to: (1) Lmien Jels—Sebstrup 
danner ligesom det tilgrænsende Morænelandskabsbælte den 
naturlige Fortsættelse af Morænelinien og.-landskabsbæltet i 
Slesvig, hvor Endemorænerne er saa fortrinlig undersøgte af 
GorTScCHE ?”; (2) fra samme Linie tager store Hedesletter deres 
Udspring paa ganske tilsvarende Maade som fra den baltiske 
Morænelinie i Tyskland. 
1 Det turde fortjene Frernhævelse, at der endnu i 1884 ikke forelaa 
andre brughare Iagttagelser til Fastsættelsen af den baltiske Isrand i 
Nordeuropa end de, som FoRCHHAMMER havde gjort mere end 40 Aar 
tidligere. & 
2 Mitth. geogr. Ges. Hamburg Bd. 13, 1897. 
IS 
