134 N. V. Ussing. 
Paa Strækningen fra Dollerup Hjørnet indtil omtrent 10 
km mod Vest ligger Alheden højere end de højeste Toppe i 
det tilstødende Morænelandskab. Ja paa hele Strækningen 
fra Alhedens Nordrand mod Nord til Limfjorden findes ikke 
en eneste Bakke, der naar saa højt som den øverste Del af 
Alhedens Aflejringskegle (de højeste Bakker er 70—75 m og 
ligger i en udpræget, tilsyneladende endemoræneagtig Række, 
som gaar fra Dollerup mod NNV.). Gennemsnitlig ligger Ter- 
rainet nærmest -Nord for Hedesletten paa Strækningen mellem 
Dollerup og et 10 km vestligere liggende Punkt ca. 10 m lavere 
end Hedesletten. 
Det vilde være stridende mod, hvad der i øvrigt foreligger 
om Overfladeforholdene, at søge at forklare denne Niveau- 
forskel ved Spring i Jordskorpen; den naturlige Forklaring 
ligger aabenbart i den nu forsvundne Isrand, der har dannet 
ligesom en Mur om den nordre og østre Rand af Alhedens 
øvre Del. I Hedeslettens Affald mod Nord ser vi saaledes, 
hvad man kunde fristes til at kalde et Slags Aftryk af Is- 
randen, — rigtignok i helt sammenfalden Tilstand og yder- 
ligere udvisket ved Regnskyl og Smaabækkes Erosion. Skraa- 
ningen er ikke særlig stejl; den varierer omkring 4—5P (ca. 1 
paa 12). 
Nedenfor Hederanden ligger Jordfaldshullerne i Moræne- 
landskabet særlig talrig, og de naar her indtil 8 m Dybde; her 
findes ogsaa enkelte saadanne Gryder ude i Aflejringskeglen. 
Moræneryggenes Retning i Forbindelse med Grydernes Fore- 
komst lægger den Formodning nær, at Alhedens Toppunkt 
(og Isranden) i Aflejringsperioden er rykket langsomt tilbage, 
og at selve Isen i Nord til sidst har været stagnerende, efter- 
ladende ,døde” Ismasser ved sin Bortsmeltning. 
Erosionen i Karup Hedeslette. Karup Dalsystem. 
Et mærkeligt Modsætningsforhold raader mellem Karup 
Hedeslettes to Dalsystemer, Storaaens og Skive Aaens. 
36 
