Om Arvelighed i Samfund og i rene Linier. 967 
Gennemgaaende er Overensstemmelsen med Fejlkurven fuldt 
saa god som hos de rene Linier. Det større Antal Individer 
i ,Klasse-Afkommet" udjævner Uregelmæssighederne; men det 
er dog besynderligt at se saa smukke Galton-Kurver som Fig. 6 
og7 hos et Materiale, der notorisk er meget heterogent m. H. 
til de Typer, hvorom Individerne variere. Vidste man intet om 
dette Forhold, vilde man kun altfor let tage disse Kurver som 
et smukt Udtryk for en virkelig Type-Forskydning ved Hjælp 
af Selektionen, saaledes som Ammon (1. c.) antager, og som 
det aabenbart er Garton's og Pearson's: Mening at Sagen 
alment skal forklares. i 
I vort Exempel have vi dog kun at gøre med en meget 
ufuldkommen Isolering af Typer i det oprindelige Materiale. 
Det er just en slig ufuldkommen Rensning, der betinger, at 
fortsat Selektion vil kunne ,forbedre” slige Blandinger i den 
paagældende Retning; Selektionen medfører en større og større 
Renhed, en bedre og bedre Isolation af Linier, der ere ensbe- 
skafne m. H. til den paagældende Karakter. Det indses let, at 
Selektion gennem nogle faa Slægtled kan medføre en næsten 
fuldstændig Rensning — og dermed praktisk talt en Af- 
slutning af Forbedringen m. H. til den påagældende enkle Egen- 
skab". Men der gives derved slet ingen Garanti for Udelukkelse 
af Individer, der blot ere Plus- eller Mmus-Varianter med en 
hel anden Stamme-Karakter end den, Selektionen vil fremavle. 
Deri ligger vel et Moment, der har Betydning m. H. til slige 
Selektions-Racers ofte omtalte Tilbøjelighed til efterhaanden 
at forskydes i Retning af Artens Gennemsnits-Præg?. 
Vi fastslaa altsaa, at Selektionen nødvendigvis maa virke 
i et Samfund, nemlig i alt Fald ved en fremadskridende 
Rensning eller Isolation af de m. H. til den paagældende 
1 Jfr. herom Huco De Vries: Die Mutationstheorie, Bd. I, S. 62. 
? Denne hele Sag fortjener nærmere Prøvelse. I Praxis sker der kun 
altfor let Forureninger af Stamsæd, hvorved en formentlig Udartning 
tildels forklares. Hos Fremmedbestøvere er Sagen let forstaaelig. 
D. K.D. VID. SELSK. OVERS. 1908. 35: 18 
