Om ÅArvelighed i Samfund og i rene Linier. 991 
Ontogenesen. Hele denne Sag er dog endnu langtfra til- 
strækkelig gennemarbejdet eller gennemtænkt. At den i høj 
Grad interesserer Neo-Lamarckismen, behøver næppe at siges. 
I mit her forelagte Materiale ser jeg i Grunden ingen 
virkelige Berøringspunkter med de nys anførte, af De Vries 
fremdragne overmaade interessante Forhold. Det er selvfølge- 
lig ikke min Tanke, at jeg ved mit ,rene Liniers Princip” 
uden videre skulde kunne klare alle de Former af Forskydning 
m. H. til en Races gennemsnitlige Karakter, som kan skyldes 
Selektion i Forbindelse med extreme eller dog særlig tilrette- 
lagte Livskaar; i saa Henseende er der endnu meget at ud- 
rette — netop ogsaa med Anvendelse af virkelig rene Linier. 
Min Opgave her var nærmest den, at belyse de Garton'ske 
Tilbageslag, og her mener jeg, at mit Materiale, der jo øjen- 
synlig er af ganske lignende naturlig Beskaffenhed som Gar- 
ToN's, har sin Værdi som Basis for den Analyse af Galtons 
for Samfund gældende Lov, som her er forsøgt. Jeg ser ikke 
at mine Resultater i mindste Maade kolliderer med DE VRI1Es's 
paa det anførte Sted fremsatte Udviklinger. 
Saafremt mine Undersøgelser ere rigtigt udførte og dersom 
deres Rækkevidde gaar udover de specielle Tilfælde, de have 
drejet sig om, vil denne Afhandlings almene Resultater nærmest 
kunne tages til Indtægt for den særlig af Bateson og af Huco 
DE VRIES repræsenterede Lære om Betydningen af ,diskonti- 
nuerlig Variation" eller ,Mutationf for Nedstamningslæren. 
Thi Selektion i Samfund virker efter min Opfattelse kun for 
saa vidt der udvælges Bepræsentanter for allerede eæisterende 
Typer. Disse dannes ikke successivt ved Selektionens Be- 
skyttelse af Individer, der afvige i den paagældende Retning ; 
de findes og isoleres. 
Ved Studiet af Arvelighed i saadanne Samfund, hvor rene 
Linier ifølge Forholdenes Natur ikke lade sig isolere, bør vel 
ikke desto mindre Erfaringerne fra rene Liniers Forhold lægges 
i 57 
