999 W. JOHANNSEN. 
til Grund, kombineret med Erfaringerne fra Bastardlæren. Men 
dette er jo, nærmere beset, i fuld Overensstemmelse med 
Grundtanken i DE VRiIEs's store Værk — og, som man ser, er 
min Opfattelse naaet ad en noget anden Vej end den, 
DE VRIES har fulgt. 
Ogsaa det vigtige Spørgsmaal om korrelativ Variabilitet 
faar en noget anden Karakter, naar Talen er om rene Linier, 
end naar vi se paa Samfund. I sidste Tilfælde vil en given 
Korrelationsgrad (PEarson's ,ratio of correlation") slet ikke 
behøve at betyde nogen egentlig Lovmæssighed — hvad jeg 
i det S. 245 anførte Skrift tildels har belyst. Men indenfor 
den rene Linie er Gyldigheden af enhver Korrelationslov saa 
meget desto større. Oversigtstabel 5 taler jo ganske bestemt 
for disse Opfattelser, al den Stund det ikke lykkedes ved Selek- 
tionen indenfor de rene Linier at faa Korrelationen mellem 
Længde og Bredde ændret, medens det var let at isolere for- 
skellige Typer af det fra først af foreliggende Samfund. Dog 
ogsaa her have vi Muligheden af Mutationer at tage Hensyn 
til; derved turde det fasteste korrelative Forhold kunne brydes. 
Dog, her ligger dette Spørgsmaal endnu ikke for; i et senere 
Arbejde vil Korrelationsspørgsmaalet forhaabentlig kunne blive 
belyst nærmere med de rene Liniers Princip som Basis. 
Jeg vilde i høj Grad beklage, om nogen Læser skulde faa 
det Indtryk, at Værdien af Garton's, PEarson's og de øvrige 
Biometrikeres omfattende betydningsfulde Arbejde her er dragen 
i Tvivl. Den Behandling, som navnlig Pearson har givet 
Spørgsmaalet om tidligere Slægtleds Indflydelse paa Afkommets 
gennemsnitlige Karakter indenfor de undersøgte Samfund, for- 
drister jeg mig ikke til at kritisere; jeg mangler tilstrækkelig 
mathematisk Skole til overhovedet at kunne følge alle Enkelt- 
hederne i Prarson's Fremgangsmaade. Men jeg mener, at de 
rene Liniers Princip i en Haand som Pearson's vilde kunne 
58 
