Om Årvelighed i Samfund og i rene Linier. 993 
føre det biometriske Studium langt videre frem, end Studiet 
under Et af Samfund, der ikke kunne analyseres yderligere. 
Selvfølgelig have de af Pearson studerede Samfunds-Forhold 
deres store videnskabelige Betydning og de have vidtgaaende 
praktisk Interesse tillige — men de egne sig ikke til at kaste 
fuldt Lys over de fundamentale Arvelighedslove. 
Og hvad særlig Garton's Forskning angaar, da ser jeg 
ikke rettere, end at de i nærværende Skrift fremsatte Resul- 
tater og Opfattelser paa den skønneste Maade støtte Hoved- 
punktet i Garton's i 1876 fremsatte ,Stirplære” ", en Lære, der 
indeholder næsten alt det gode, som findes i Weismanns langt 
senere Theori om ,Kimplasmaets Kontinuitet”, og som er fri 
for alle Weismannismens vilde Skud. Naar de WEIsMann'ske 
Spekulationer have kunnet overskygge GaLtoNn's mere jævnt 
fremsatte, men derfor ikke mindre geniale og ganske originale 
Ide, saa er det vel tildels fordi GAaLton selv ikke i sine senere 
Skrifter bestemt fastholder Stirp-Læren. Denne Lære stemmer 
unægtelig ikke saa godt med den Garton'ske Lov om Åf- 
kommets ufuldkomne Tilbageslag mod Samfundets Gennemsnits- 
Præg; men den kunde vanskelig tænkes bedre støttet og illu- 
streret end ved Resultater, som de her meddelte: Et i Gennem- 
snit fuldstændigt Tilbageslag mod Liniens Type synes mig det 
” smukkeste Bevis for Berettigelsen af Garton's Stirp-Lære. 
Dersom det ved det her forelagte Arbejde skulde lykkes 
at føre de rene Liniers Princip til Anerkendelse som et ikke 
uvæsentligt Led i Arvelighedsforskningens Methodik, vilde Hoved- 
hensigten med Publikationen være naaet. Den Tankegang, 
der laa til Grund for disse Undersøgelser, er i al sin Enkelt- 
hed udtrykt ved Gåthes bekendte Ord: 
»Dich im Unendlichen zu finden 
Musst unterscheiden und dann verbinden". 
? Se Garrton's Originalafhandling i Revue scientifique Tome X, 1876, 
S. 198 (Theorie de Vhérédité). Hovedpunktet af Sagen har jeg fremstillet 
i det lille populære Skrift ,Arvelighed og Variabilitet". Kbh. 1896 S. 75 ff. 
59 
