296 Finnur Jønsson. 
Gunnhild, hvorpaa han rejste til Island (934). Nu maatte 
Erik førlade Norge (935); han drog med sin Familje først 
til Orknøerne, dernæst til England, hvor han af Kong Adel- 
sten (Hakon d. godes Fosterfader) blev sat til at styre Northum- 
berland og være Landeværnsmand mod Skotter og Irer; han 
residerede i Jorvik. Dette stemmer med Kongesagaerne, f. Eks. 
Heimskringla, undtagen Ågrip, der lader Erik først tage til 
Danmark; derfor kan han dog naturligvis i samme Sommer 
(935) godt være kommen til England. Nu fortsætter Egilssaga 
med at berette om Egils Forhold til Kong Erik. Den lader 
Gunnhild med Sejd bevirke, at Egil drager afsted paa sin 
3. Rejse. Men der havde været farbann, Forbud mod at 
sejle fra Norge til Island, i Sommeren 935, saa at der ikke 
var kommen nogen Efterretninger fra Norge. Egil vidste saa- 
ledes intet om Eriks Bortrejse fra Norge. I Løbet af Vinteren 
blev Egil, hedder det, noget tavs og nedtrykt, og da Somme- 
ren kom, erklærede han, at han vilde rejse til England. Først 
sent kom han imidlertid afsted og undervejs fik han Storme 
og Modvind, saa at det var blevet Efteraar, inden han naaede 
til Orknøerne. Her vilde han imidlertid ikke lande, ,da han 
ikke vidste andet end at Øerne endnu stod under Erik". Han 
sejlede da videre og ned langs Skotland og England. En Dag 
forliste han Skibet ved Land og opdagede, at han var ved 
Humberens Munding. Nu fik han at vide, at Kong Erik Blod- 
økse og Gunnhild havde Magten netop dér, hvor han var 
kommen, men han trøstede sig med, at hans gode Ven, AÅrin- 
bjorn herse, ogsaa var dér; hans Støtte kunde han gøre Reg- 
ning paa. . 
Dette er Sagaens Fortælling om selve Rejsen. Det er let 
nok paa Forhaand at udskille det Folkedigtningselement, der 
findes deri, Grunden til Rejsen, Sejden; den egenlige Grund 
finder Sagaen i Egils tidligere Forhold til Kong Adelsten, der 
havde opfordret Egil til at bosætte sig i hans Rige og givet 
ham gode Løfter, ligegyldigt om dette er virkelig historisk 
2 
