306 FinNNUR JØNSSON. 
blev ked af, at vide, at Erik var saa forbitret paa mig; i den 
sidste Halvdel omtaler han atter Arinbjérns Bistand ,som 
oftere ellers. Disse Vers stemmer fortræffelig med Digtet om 
Årinbjorn og Sagaen — paa et eneste Punkt nær, nemlig 
Hensigten med Rejsen. Især Vers 36 er i saa Henseende op- 
lysende. Af dette, der skal være digtet noget efter i Norge, 
kan kun sluttes, at Egil ved en rolig Overvejelse er kommen 
til at indse, at han overfor Erik og Gunnhild er "gaaet for 
vidt; han har følt Samvittighedsnag — hvilket stemmer for- 
træffelig med den udprægede Retfærdighedsfølelse, der besjæ- 
lede ham. Det er denne Grund, i Forbindelse med Ønsket om 
at faa hans Hustrus Arv, der har drevet Egil afsted for at 
søge Forsoning med Erik. Vi saa, at Sagaen som Grund an- 
førte Gunnhilds Trolddomskunster. Vi trængte til en historisk- 
virkelig Grund istedenfor Folkedigtningens, og den giver de 
anførte Vers os; de indeholder saaledes paa dette Punkt et 
forønsket Korrektiv til Sagaens Fremstilling. 
Vi kommer dernæst til et Hovedpunkt. Dr. B. M. Olsen har 
villet hævde, at Håfudlausn ikke var forfattet i England (og 
altsaa ikke paa den Maade, Sagaen skildrer saa levende og.i 
alle Enkeltheder), men under Egils formodede Ophold i Norge. 
Beviserne i saa Henseende skulde Digtets egne Ord være. I 
og for sig skulde man tro, at Sagaens Skildring i det hele og 
store maatte være rigtig; hvad egnede sig bedre til at præges 
uudslettelig i Erindringen end netop saadanne Tildragelser, 
som Sagaen skildrer? Man savner paa den anden Side Be- 
grundelsen af Tilblivelsen af en saadan Digtning, som Skil- 
dringen da vilde være. | 
Hvad staar der da i Hovedløsningen? Det hedder (V.1): 
»jeg bærer Odins Bryst-Hav" (Ordene betyder egl. ,,Skjalde- 
drikken") og ,jeg fyldte Huskibets Stavn med Digtningens 
(eller Lovprisningens) Fangst (mærdar hlut)". Det første af 
disse Udtryk betyder i Virkeligheden — eller behøver ikke at 
betyde andet end — at Egil besidder Digterbegavelsen, som han 
12 
