H. C. Ørsted som Naturfilosof. 477 
saa lidet har man benyttet sig af Philosophernes Bestræbelser 
i dette Fag". 
Forfatteren følger som sagt Kant i alt væsentligt, her skal 
derfor kun fremdrages enkelte Punkter, som i een eller anden 
Henseende ere interessante. 
Det hedder saaledes 5.39: ,Man har fundet meget Anstød 
deri, at en Materie skulde kunne virke i Frastand, da man 
ikke kunde begribe, hvorledes en Ting kunde virke der, hvor 
den ikke var. Men denne Indvending har intet at betyde. 
Man kan meget mere sige, at Materien ikke kan virke paa 
det Sted, hvor den er; thi skulde den virke paa samme Sted, 
hvor den er, såa maatte den Ting, hvorpaa den skulde virke 
slet ikke være udenfor samme, thi Udenfor betyder Nær- 
værelse paa et Sted, hvor den anden ikke er". Hertil er jo 
at sige, at man ganske naturlig gaar ud fra den Virkning, 
som vi se Legemer have paa hinanden, naar de berøre hin- 
anden. Den bilder vi os ind at forstaa, men staa uforstaaende 
over for Virkninger, hvor ingen Berøring eller intet materielt 
Mellemled kan paavises. 
Hvor utilstrækkelig Kants saakaldte dynamiske System i 
Virkeligheden var til at. gøre Rede for Naturvirksomhederne 
ses af følgende Yttring (S. 69): ,Varmeaarsagens udmærkende 
Egenskab er den, at den udvider alle Legemer, man kunde 
altsaa letteligen fristes til at holde den for den blotte Expan- 
sivkraft, men nåar man lægger Mærke til den Egenskab ved 
samme, at den kan gaa over fra et Legeme til et andet, saa 
indseer man let, at det ikke kan være denne Materiens 
Grundkraft; thi at sige at en Materie meddeelte en anden 
nogen af sine Grundkræfter var det samme som at sige, at 
nogen Materie ophørte at være Materie for at gjøre en anden 
større .... Endnu har ingen vovet at anvise denne Kraft, 
som skulde foraarsage Varmen, Plads i Metaphysikken+. 
Skøndt Ørsted saaledes kan see, at det dynamiske System 
langtfra er fuldkomment, har det dog efter hans Mening et 
5 
