H. C. Ørsted som Naturfilosof. 487 
udvider derimod Chemiens Omkreds langt over de gamle 
Grændser. Elektriciteten, Magnetismus og Galvanismus kommer 
nu til at høre med til Chemien, og det vises, at just de samme 
Grundkræfter, som frembringe disse Virkninger, under en anden 
Form frembringe de chemiske". 
»Saa meget har Chemien vundet i Omfang, den har ikke 
vundet mindre i indvortes Sammenhæng og Fasthed. De 
saakaldte chemiske Slægtskaber eller Tiltrækninger, disse 
qualitates occultæ, hvorpaa Forbrændingen som alle kemiske 
Virkninger beroede, opløse sig nu i Kræfter, som vi ved 
Forsøg formaa at sætte i frit Spil, og saaledes nærmere lære 
dem at kjendef 0. s. v. 
»Men det som især lover Chemien en større Fasthed og 
Fuldendthed. er, at al Spørgen om Elementer ophører. Dette 
er af yderste Vigtighed. Saalænge som Chemien kun var 
Læren om Legemernes Bestanddele, saa kunde man ikke 
andet end spørge efter de sidste blandt disse, de nemlig som 
ingen Bestanddele have, Hovedhestanddele, Elementer. Men 
naar kan man da vide at man har naaet Grundhbestanddele, 
som det aldrig vil lykkes Fremtidens Kunst at sønderfælde? 
eller hvorledes vil man vel overbevise sig om, at man virke- 
ligen havde opregnet dem fuldstændigen. Beroer derimod alt 
paa visse Grundkræfter, og de Former hvori disse yttre sig, 
saa maa man kunne finde Principet for disse Former og vise, 
hvilke og hvormange der ere mulige, omtrent efter det Mønster 
som Schelling har givet os, ved at fremstille dem efter de tre 
Dimensioner i Rummet". 
Vi se her hvorledes Kærligheden til Kants Naturfilosofi 
stadig lever hos Ørsted. Udviklingen gik imidlertid i en hel 
anden Retning. Berzelius' Arbejder bragte Kemien ind paa 
andre Baner, hvor det næsten udelukkende drejede sig om 
Stoffernes kemiske Sammensætning. Og saaledes blev det ved 
at gaa til længe efter Ørsteds Tid. Først i den nyere saakaldte 
fysiske Kemi og navnlig da i Elektrokemien har man igen 
D. K.D. VID. SELSK. OVERS. 1903. 15 32 
